ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2016 р.Справа № 916/4765/15

Господарський суд Одеської області у складі колегії:

Головуючий Зайцев Ю.О.,

Суддя Желєзна С.П.

Суддя Петренко Н.Д.

при секретарі судового засідання Андрущенко С.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №4-547 від 02.07.2015р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 04.01.2016р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства „Іллічівськтеплоенерго до відповідача ОСОБА_3 підприємства „Ілкомтек про стягнення 20 300,52 грн., -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Комунальне підприємство "Іллічівськтеплоенерго", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 підприємства „Ілкомтек про стягнення заборгованості у розмірі 20 300,52 грн., а саме: основного боргу у розмірі 9 806,23 грн., пені у розмірі 2483,02 грн., індекс інфляції у розмірі 7 380,66 грн., 3% річних у розмірі 630,61 грн. та судового збору у розмірі 1218 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.12.2015 року було порушено провадження у справі № 916/4765/15 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.01.2016р. представник позивача надав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2016р. було продовжено строк вирішення спору по справі № 916/4765/15 на 15 днів.

04.02.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд застосувати позовну давність до позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 498,94 грн. та відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016р. справу №916/4765/15 було призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області №221 від 15.02.2016 р., на виконання ухвали суду від 15.02.2016 року про призначення колегіального розгляду справи №916/4765/15, по справі призначено автоматичний розподіл справи для визначення складу колегії, та визначено наступний склад колегії суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя - Зайцев Ю.О., суддя Желєзна С.П., суддя Петренко Н.Д.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.02.2016р. справу №916/4765/15 прийнято до колегіального розгляду у наступному складі суду: головуючий суддя Зайцев Ю.О., суддя Желєзна С.П., суддя Петренко Н.Д.

В судовому засіданні 01.03.2016 року представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої, просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 697,05 грн., а саме: основного боргу у розмірі 9 806,23 грн., пені у розмірі 1 060,28 грн., індекс інфляції у розмірі 5 199,93 грн., 3% річних у розмірі 630,61 грн. та судового збору у розмірі 1218 грн.

Судове засідання по справі № 916/4765/15 призначене на "06" квітня 2016 р. о 15:00, не відбулося у зв'язку із тим, що 06.04.2016р. з 14 год. 20 хв. до 16 год. 00 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі, у звязку з проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі та з 17 год. 15 хв. внаслідок повторного анонімного повідомлення про закладення адміністративній будівлі вибухового приладу, всіх працівників та відвідувачів суд знову було евакуйовано для проведення оперативно-розшукових заходів.

В судовому засіданні 15.04.2016р. представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 463,43 грн., а саме: основного боргу у розмірі 9 806,23 грн., пені у розмірі 1 154,23 грн., індекс інфляції у розмірі 5 954,34 грн., 3% річних у розмірі 548,63грн. та судового збору у розмірі 1218 грн. та надала клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.04.2016р. було продовжено строк вирішення спору по справі № 916/4765/15 на 15 днів.

27.04.2016р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01.11.2008р. між КП „Іллічівськтеплоенерго (надалі - енергопостачальна організація) та ОСОБА_3 підприємством „Ілкомтек (надалі - споживач) було укладено договір про постачання енергії в гарячій воді № 412-Ч510 (надалі - договір), у відповідності до п.п. 1.1, 2.1 якого, за цим договором Енергопостачальна організація зобовязується постачати Споживачеві вчасно та відповідної якості теплову енергію на опалення та гаряче водопостачання в обсягах відповідно до договору, а Споживач зобовязується своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Виходячи зі змісту додатку № 1 до договору, Енергопостачальна організація прийняла на себе зобовязання здійснювати постачання теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання обєкту Споживача, розташованого за адресою: м. Іллічівськ, вул.. Леніна, буд. 32.

Положеннями п. 4.2.1 Договору передбачено, що до обовязків Енергопостачальної організації відноситься забезпечення постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно з цим договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору, Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (для інших споживачів).

Виходячи з умов п.п. 10.1, 10.4 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 01.11.2009р. Договір вважається пролонгованим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Пунктом 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, передбачено, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше.

КП „Іллічівськтеплоенерго протягом періоду з листопада 2012 року по жовтень 2015 року включно належним чином виконувались прийняті на себе зобовязання за договором.

Проте, відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконував належним чином, у звязку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 9 806,23 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обовязку, позивач звернувся до суду з позовною заявою та уточненнями, відповідно до яких, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 9 806,23 грн., пеню у розмірі 1 154,23 грн., індекс інфляції у розмірі 5 954,34 грн., 3% річних у розмірі 548,63грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд застосувати позовну давність до позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 498,94 грн. та відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склались на підставі укладеного між ними договору про постачання енергії в гарячій воді № 412-Ч510 від 01.11.2008р.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

У відповідності до ст. 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ч.1 ст.277 Господарського кодексу України, абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч.6 ст.19 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч.3 ст.24, ч.2, ст.25 Закону України „Про теплопостачання, основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання приладів комерційного обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації за умови пред'явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов'язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об'єкта теплопостачання. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством; забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.6 ст.25 Закону України „Про теплопостачання).

П. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, і вказане не спростовано відповідачем, позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, забезпечивши відповідача в період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року включно тепловою енергію.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання за договором на постачання теплової енергії щодо не виконував належним чином, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 9 806,23 грн.

Враховуючи, що відповідачем не було здійснено оплат, як того передбачає п. 6.4. Договору, та те, що заборгованість ОСОБА_3 підприємства „Ілкомтек в сумі 9 806,23 грн. підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог КП „Іллічівськтеплоенерго про стягнення суми основного боргу, а отже і їх задоволення.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 154,23 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Положеннями п. 7.2 договору передбачено, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (для інших споживачів).

З посиланням на п. 7.2 договору позивачем було нараховано пеню в сумі 1 154,23 грн. за порушення споживачем прийнятих на себе грошових зобовязань у спірних правовідносинах.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені, встановив, що позивач при здійсненні даного розрахунку допустив арифметичну помилку, та за допомогою системи „Ліга - Закон суд зробив власний розрахунок суми пені, що підлягає стягненню з відповідача, яка становить 1 154,24 грн. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 154,23 грн. пені. Таким чином, враховуючи зазначене, та ті обставини, що в даному випадку суд не може виходити за рамки позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 154,23 грн. пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 954,34 грн. та 3% річних у розмірі 548,63грн., господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

З посиланням на ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних в сумі 548,63 грн. та індекс інфляції в сумі 5 955,18 грн. за порушення ним власних грошових зобовязань у спірних правовідносинах.

Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 548,63 грн. підлягають задоволенню.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних нарахувань, встановив, що позивач при здійсненні даного розрахунку також допустив арифметичну помилку, та за допомогою системи „Ліга - Закон суд зробив власний розрахунок суми інфляційних нарахувань, що підлягає стягненню з відповідача, яка становить 5 955,18. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5 954,34 грн. інфляційних нарахувань. Таким чином, враховуючи зазначене, та ті обставини, що в даному випадку суд не може виходити за рамки позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 5 954,34 грн. інфляційних нарахувань.

Щодо, заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про застосування строків позовної давності в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 3 498,94 грн., господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З наданого позивачем розрахунку основної заборгованості вбачається, що початком періоду нарахування основного боргу є 11.12.2012р., що цілком кореспондується із встановленою ст. 257 ЦК України позовною давністю у три роки.

Крім того, посилання позивача на зазначену ним суму у розмірі 3 498,94 грн. як початкове сальдо, спростовуються наданою відповідачем суду випискою з банку по рахунку позивача, з якої вбачається, що вказана заборгованість була погашена відповідачем, та є нарахуванням за інший період.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 3 498,94 грн.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства „Іллічівськтеплоенерго до відповідача ОСОБА_3 підприємства „Ілкомтек про стягнення 17 463,43 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства „Ілкомтек (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, смт Олександрівка, вул. Енгельса, буд 13/3; ) на користь комунального підприємства „Іллічівськтеплоенерго (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Комсомольська, 2-а, ) 9 806 /девять тисяч вісімсот шість/ грн. 23коп., пеню у розмірі 1 154 /одна тисяча сто пятдесят чотири/ грн. 23 коп., індекс інфляції у розмірі 5 954 /пять тисяч девятсот пятдесят чотири/ грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 548 /пятсот сорок вісім/ грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 27 квітня 2016 р.

Головуючий Ю.О. Зайцев

Суддя С.П. Желєзна

Суддя Н.Д. Петренко