ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"18" квітня 2016 р. Справа № 911/4306/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Контаріні ОСОБА_1Р.Л.» (Contarini Leopoldo S.R.L.), м. Луго, провінція Равенна, Італія,

до відповідача приватного акціонерного товариства «НГК Промислові системи», м. Ірпінь Київської області,

про стягнення 46 061,78 євро.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 12.04.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, довіреність від 05.10.2015р.;

СУТЬ СПОРУ:

позивач «Контаріні ОСОБА_1Р.Л.» (Contarini Leopoldo S.R.L.), м. Луго, провінція Равенна, Італія звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 16.09.2015р до приватного акціонерного товариства «НГК Промислові системи», м. Ірпінь в якому просив стягнути з відповідача 46061,78 євро за поставлений товар.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладених специфікацій №11 та №12 позивач поставив відповідачу на умовах EXW Луго (Равенна) Італія товар, а саме за інвойсом V7/0000426 від 21.07.2008р. в сумі 52831,93 євро (згідно CMR відвантажено передано перевізнику 23.07.2008р.), та за інвойсом V7/0000549 від 02.10.2008р. в сумі 13 062,50 євро (згідно CMR відвантажено передано перевізнику 02.10.2008р.). За умовами специфікацій товар мав бути оплачений протягом 60 днів після дати відвантаження товару. Позивач твердить, що товар за інвойсом V7/0000426 відповідачем був оплачений частково в сумі 19 832,65 євро, а за інвойсом V7/0000549 не був оплачений взагалі, в результаті чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість в сумі 46061,78 євро, яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ст. 123, 124 ГПК України іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що й субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних субєктів господарювання визначається цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК (пункт 1 роз'яснення ВГСУ від 31.05.2002р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій").

Суд звертає увагу на те, що пунктом 9.2 Контракту від 13.07.2007р. № CNT-NHCIS-130707 сторони передбачили, що спори належать до вирішення арбітражним судом країни відповідача у відповідності до регламенту та правил провадження справ цим судом, рішення якого є остаточним та обовязковим для обох сторін. Звернення до судів загальної юрисдикції виключається.

Разом із тим, по-перше, текст Контракту, поданий суду, не містить підпису з боку покупця, а відтак не може бути взятий судом до уваги як укладений між сторонами зовнішньоекономічний договір та джерело зобовязальних відносин для його сторін.

По-друге, у даному пункті Контракту не зазначено конкретної назви арбітражного суду, відтак, суд доходить до висновку, що така арбітражна угода не може бути виконана. Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958)

На підставі вищевикладеного, ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2015р. порушено провадження у справі № 911/4306/15 та призначено її до розгляду на 06.10.2015р.

За правовим змістом спірні відносини сторін є договором міжнародної купівлі-продажу товарів, оформленим специфікаціями та товаросупровідними документами (інвойсами, CMR, експортними деклараціями, транспортними документами тощо), за таких обставин, спірні відносини регулюються перш за все Конвенцією Організації Обєднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р. (ратифікована Італією 11.12.1986р., вступила в силу для Італії 01.01.1988р., ратифікована Україною 03.01.1990р. (із застереженням щодо обовязковості письмової форми оферти, договору, його зміни та припинення), вступила в силу для України з 01.02.1991р.), яка має перевагу в застосуванні перед національним законодавством країн-учасниць.

В силу статей 32, 42, 43 Закону України Про міжнародне приватне право якщо сторони не досягнули згоди про вибір права, то відповідно до статті 44 зазначеного Закону застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є, наприклад, продавець - за договором купівлі-продажу; підрядник - за договором підряду; виконавець - за договором про надання послуг; перевізник - за договором перевезення і т. д.

Таким чином, у випадках, не врегульованих Конвенцією Організації Обєднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р., до спірних правовідносин належить застосовувати право країни продавця за Контактом - Контаріні ОСОБА_1Р.Л., м. Луго провінції Равенна, тобто законодавство Італії.

Відповідачем заявлено про застосування у справі позовної давності, у звязку з чим, суд звернувся із запитом до Міністерства юстиції України з проханням надати витяги з цивільного та комерційного кодексів Італії чи інші документи, які регламентують питання застосування строків позовної давності, що застосовуються до вимог про сплату купівельної ціни за договорами купівлі-продажу. У звязку із зверненням суду з відповідним запитом провадження у справі в порядку ст. 79 ГПК України ухвалою від 20.10.2015р. було зупинено.

Від Міністерства юстиції України до суду надійшла запитувана інформація. Позивач за дорученням господарського суду здійснив її переклад українською мовою, який був поданий суду із нотаріальним посвідченням вірності перекладу (справжності підпису перекладача) та документами про оплату послуг перекладача в сумі 2030,77 грн. (оригінал платіжного доручення від 09.03.2016р. № 972).

Ухвалою від 16.03.2016р. провадження у справі було поновлено та зобовязано сторін виконати ряд дій та подати ряд документів, необхідних для розгляду справи по суті. Зокрема відповідача було зобовязано подати суду розгорнутий акт звірки розрахунків згідно спірного контракту та подати докази сплати грошових коштів позивачу згідно контракту. Ухвалою від 04.04.2016р. у звязку із неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено на 18.04.2016р.

В судове засідання 18.04.2016р. зявились представники позивача та відповідача.

Від відповідача надійшло клопотання від 18.04.2016р. про призначення у справі судово-технічної та почеркознавчої експертизи. Клопотання обґрунтоване тим, що позовні вимоги засновані на укладених між сторонами специфікаціях №11 від 22.07.2008р. та №12 від 02.10.2008р., підписання яких відповідач не підтверджує. За таких обставин відповідач просить суд призначити експертизу, на яку винести питання про те, чи нанесено відтиски печатки на специфікаціях печаткою приватного акціонерного товариства «НГК Промислові системи» та чи виконано підпис у специфікаціях саме головою правління ОСОБА_4 або іншою особою.

Розглянувши подане клопотання, суд відмовив у його задоволенні.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Відповідно до пункту 1 Інформаційного листа ВГСУ від 27.11.2006р. №01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто в разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За таких обставин процесуальним обовязком кожної із сторін є обовязок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, в тому числі ні загальних підставах підлягає доведенню обґрунтованість клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Так, в процесі аналізу долучених до матеріалів справи документів та доказів в порядку ст. 43 ГПК України в їх сукупності, у суду не виникає сумніву в достовірності поданих специфікацій, оригінали яких були судом досліджені. Доказів зворотного (наприклад зразків документів відповідача, які б містили підпис та печатку, візуально відмінні від тих, що містяться в специфікаціях) відповідачем не подано, а висновки суду не можуть ґрунтуватись на нічим не підкріплених припущеннях та субєктивних судженнях.

Також від відповідача надійшло клопотання про звернення із судовим запитом до Міністерства юстиції України з проханням надати 1) витяги з цивільного та комерційного кодексів Італійської республіки чи інших документів, які регламентують відносини щодо купівлі-продажу товару, його поставки та оплати, а також витяги наведених у клопотанні статей, які на думку відповідача, містять виключення із правила щодо загального строку позовної давності десять років, і які можуть розповсюджуватись на відносини сторін у справі; 2) правила поставки і відвантаження товару EXW Луго Равенна.

Розглянувши подане клопотання, суд відмовив в його задоволенні. По-перше, як встановлено судом, відносини сторін регулюються Конвенцією про договори міжнародної купівлі-продажу товарів, а в частині, що не врегульована Конвенцією (зокрема в часині застосування позовної давності) законодавством Італії. Матеріали законодавства Італії, надані Міністерством юстиції України на запит суду від 22.10.2015р. містять достатню інформацію, зокрема про порядок застосування та строки позовної давності за законодавством Італії, а також про випадки, коли застосовується інший, ніж встановлений статтею 2946 Цивільного кодексу Італії загальний строк позовної давності. Відповідачем не зазначено, з яких обставин ним зроблено висновок про те, що до відносин сторін має застосовуватися інший порядок позовної давності.

Клопотання про витребування правил поставки і відвантаження товару EXW Луго Равенна взагалі є профанацією, оскільки Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс», оформлені Багатосторонньою міжнародною угодою, є єдиними, і в загально прийнятому розумінні EXW (франко-завод) означає що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. Зазначення у специфікаціях EXW Луго (Равенна) Італія не є посиланням на якісь інші правил поставки і відвантаження, що діють в м. Луго, а є зазначенням місця передачі товару покупцю на площах продавця.

За таких обставин, заявлення зазначених клопотань, які не підтверджені жодними обєктивними обставинами та жодними доказами, є необґрунтованими, свідчать про зловживання відповідачем процесуальними правами, направлені на затягування розгляду справи та недопущення винесення судом рішення по суті справи, а не на реальний захист прав відповідача, відповідно задоволенню не підлягають.

Також представником відповідача заявлено відвід судді Конюх О.В. у справі № 911/4306/15. Ухвалою від 18.04.2016р., прийнятою в нарадчій кімнаті, суд відмовив в задоволенні заяви відповідача про відвід судді Конюх О.В. з мотивів її необґрунтованості.

Представниками сторін надано суду пояснення по суті позову.

Відповідач у відзиві, поданому в судовому засіданні 18.04.2016р., проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити повністю. Заперечення мотивовані тим, що в CMR відсутнє зазначення товару, визначеного специфікаціями, а зазначено піддони, звязки, коробки. Також, в матеріалах справи відсутні докази передачі товару перевізнику, який діяв би в інтересах відповідача або за його дорученням; в CMR від 02.10.2008р. взагалі відсутнє посилання на договір або специфікацію; відповідно відповідач твердить, що позивачем не доведено факту поставки товару відповідачу, а відтак не доведено права вимагати за нього оплату. Також відповідач твердить, що подані позивачем банківські виписки про оплату не свідчать про визнання боргу відповідачем, оскільки в призначеннях платежу зазначено оплату за інший товар з іншим найменуванням.

В судовому засіданні 18.05.2015р. в порядку частин другої та третьої ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши позов «Контаріні ОСОБА_1Р.Л.» (Contarini Leopoldo S.R.L.), м. Луго, провінція Равенна, Італія (далі по тексту - ТОВ «Контаріні Леопольдо»), до приватного акціонерного товариства «НГК Промислові системи» (далі по тексту - ПрАТ «НГК Промислові системи»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Контаріні Леопольдо» (продавець) та ПрАТ «НГК Промислові системи» (покупець) уклали (підписали та скріпили печатками):

1) Специфікацію №11 від 22.07.2008р., згідно якої домовились про поставку товару (хонінговані труби, прилади позиціонування, зварювальні апарати) вартістю 52 831,93 євро на умовах поставки та відвантаження EXW Луго (Равенна) Італія, на умовах оплати 60 днів після дати відвантаження товару (арк. справи 72).

2) Специфікацію №12 від 02.10.2008р., згідно якої домовились про поставку товару (прилад позиціонування, зварювальний апарат) вартістю 13 062,50 євро на умовах поставки та відвантаження EXW Луго (Равенна) Італія, на умовах оплати 60 днів після дати відвантаження товару (арк. справи 102).

Відповідно до ст. 30, пункту а) частини першої ст. 31 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів, продавець зобов'язаний поставити товар, передати документи, що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог договору та цієї Конвенції. Якщо продавець не зобов'язаний поставити товар в якомусь іншому визначеному місці, його зобов'язання стосовно поставки полягають: якщо договір купівлі-продажу передбачає перевезення товару,- у здачі товару першому перевізникові для передачі покупцеві.

У відповідності до погоджених специфікацій подавець передав перевізнику обумовлений товар в із комерційними рахунками (інвойсами) від 21.07.2008р. № V7/0000426 (арк. справи 66) та від 02.10.2008р. № V7/0000549 (арк. справи 69), про що було складено відповідні міжнародні автомобільні накладні CMR від 23.07.2008р. (арк. справи 73) та від 01.10.2008р. (арк. справи 103) а також відповідні транспортні документи та експортні декларації.

Термін EXW (франко-завод), зазначений в специфікаціях та інвойсах, згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс», означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

За таких обставин, продавець «Контаріні Леопольдо» належним чином виконав свої зобовязання перед покупцем ПрАТ «НГК Промислові системи», в момент передання товару, обумовленого специфікаціями та зазначеного в інвойсах, в м. Луго провінція Равенна першому перевізнику разом з товаросупровідною документацією.

Відповідно до ст. 35 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів продавець повинен поставити товар, який за кількістю, якістю й описанням відповідає вимогам договору і який затарований чи упакований так, як це вимагається за договором.

Заперечення відповідача щодо невідповідності зазначеного в CMR товару (піддони, звязки, коробки) товару, зазначеного в специфікаціях, судом відхиляються. При дослідженні інвойсів та специфікацій судом встановлено повна відповідність назви, маркування та кількості товару в інвойсах та інших документах (транспортних документах, експортних деклараціях) назві, маркуванню та кількості товару в погоджених сторонами специфікаціях. При цьому в CMR зазначено лише кількість місць транспортного пакування.

Так за інвойсом від 21.07.2008р. № V7/0000426 (арк. справи 66) поставлялись хонінговані труби (5 видів) прилади позиціонування (2 шт.), зварювальні апарати (2 шт.), в CMR зазначено 4 піддони, 8 звязок. За інвойсом від 02.10.2008р. № V7/0000549 (арк. справи 69) поставлялись прилад позиціонування (1 шт.) та зварювальний апарат (1 шт.), в CMR зазначено 2 картонні коробки.

Крім того, в будь-якому випадку відповідач як покупець втратив право посилатися на невідповідність товару, оскільки в порядку ст. 39 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів покупець втрачає право посилатися на невідповідність товару, якщо він не повідомляє продавця про характер невідповідності, в розумний строк після того, як вона була чи повинна була бути виявленою покупцем. У будь-якому разі покупець втрачає право посилатися на невідповідність товару, якщо він повідомляє продавця про нього не пізніше, ніж у межах дворічного строку, рахуючи з дати фактичної передачі товару покупцеві, оскільки цей строк не суперечить строку гарантії.

Відповідачем суду не подано доказів повідомлення продавця про будь-яку невідповідність товару, і з моменту поставки минуло більше ніж передбачений вказаною статтею Конвенції дворічний строк.

За таких обставин, судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобовязання та здійснив поставку товару відповідачу за інвойсом від 21.07.2008р. № V7/0000426 вартістю 52 831,93 євро та за інвойсом від 02.10.2008р. № V7/0000549 вартістю 13 062,50 євро, тобто всього за спірними інвойсами 65 894,43 євро.

Відповідно до ст.ст. 53, 54, 59 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів покупець зобов'язаний сплатити вартість товару і прийняти поставку товару згідно з вимогами договору та цієї Конвенції. Зобов'язання покупця сплатити вартість включає вжиття таких заходів і додержання таких формальностей, які можуть вимагатися згідно з договором або згідно з законами і правилами для того, щоб зробити можливим здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити вартість у день, який встановлено чи може бути визначено згідно з договором та цією Конвенцією, без необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку продавця.

Умовами погоджених сторонами специфікацій передбачено оплату протягом 60 днів з моменту відвантаження товару.

За таких обставин, строк оплати товару, поставленого за інвойсом від 21.07.2008р. № V7/0000426 вартістю 52 831,93 євро і згідно CMR відвантаженого 23.07.2008р., становив до 21.09.2008р. включно. Строк оплати товару, поставленого за інвойсом від 02.10.2008р. № V7/0000549 вартістю 13 062,50 євро і згідно CMR відвантаженого 02.10.2008р. становив до 01.12.2008р. включно.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів того, що товар передано перевізнику, яки діяв в інтересах відповідача або за його дорученням. Так, відповідно до ст.ст. 66, 67 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів втрата чи пошкодження товару після того як ризик перейшов на покупця, не звільняє його від зобов'язання сплатити ціну, якщо тільки втрата чи пошкодження не були викликані діями або недоглядом продавця. Якщо договір купівлі-продажу передбачає перевезення товару і продавець не зобов'язаний передати його в якомусь визначеному місці, ризик переходить на покупця, коли товар здано першому перевізникові для передачі покупцеві згідно з договором купівлі-продажу.

За таких обставин, строк виконання зобовязання з оплати є таким, що настав, і покупець повинен виконати вказане зобовязання без вжиття будь-яких додаткових заходів з боку продавця.

Позивач визнає за відповідачем часткову оплату товару за інвойсом від 21.07.2008р. № V7/0000426 в загальній сумі 19 832,65 євро, на доказ чого подає копії відповідних банківських виписок. Так, INTESA SANPAOLO надав позивачу довідку від 19.12.2014р. щодо отриманих від відповідача платежів за рахунками-фактурами V7/231 та частково V7/426. Крім того, UniCredit надав позивачу довідку від 16.07.2015р. з доданими відповідними бухгалтерськими звітами про отримані від ЗАТ «НГК Промислові системи» платежі.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що в призначеннях платежу за вказаними бухгалтерськими звітами та банківськими виписками в призначенні платежу зазначений інший товар, ніж той, що був зазначений у спірних специфікаціях та інвойсах. Обовязок доведення належного виконання своїх зобовязань за договором та відповідно обовязок доведення належної оплати за товар лежить саме не відповідачеві.

Суд неодноразово витребовував у відповідача докази оплати товару, зобовязував скласти та подати суду акт звірки розрахунків, пропонував відповідачу подати конттрозрахунок суми боргу. Відповідачем жодних доказів оплати товару в розмірі більшому, ніж визнає в порядку ст. 35 ГПК України та доводить суду письмовими доказами позивач, суду не подано, докази позивача не спростовано.

За таких обставин, судом встановлено факт наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 65 894,43 євро - 19 832,65 євро = 46 061,78 євро.

Відповідно до ст. ст. 61, 62 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів якщо покупець не виконує яке-небудь із своїх зобов'язань за договором або за цією Конвенцією, продавець може зокрема здійснити права, передбачені статтями 62 - 65; в тому числі згідно ст. 62 може вимагати від покупця сплати ціни.

За таких обставин, існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 46 061,78 євро доведено суду належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, вимога про стягнення зазначеної заборгованості відповідає передбаченим Конвенцією засобам правового захисту в разі порушення договору покупцем.

Згідно до ст.ст. 2934, 2938 Цивільного кодексу Італії будь-яке право за позовною давністю припиняється, якщо субєкт права не скористається ним протягом строку, передбаченого законом. Суддя не може з власної ініціативи визначати несуперечну позовну давність.

Разом із тим, відповідач письмово заявив про застосування у справі позовної давності.

Відповідно до ст. 2946 Цивільного кодексу Італії за винятком випадків, коли законом передбачено інше, права за позовною давністю припиняються після спливу десятирічного строку. Як вбачається з параграфу 2 частини IV глави І Про позовну давність розділу V книги шостої Цивільного кодексу Італії, спірні відносини сторін до випадків, для яких встановлено інший, ніж загальний десятирічний строк позовної давності, не належать.

За таких обставин, позивачем у спірних відносинах строк позовної давності не пропущено.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню повністю. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 46061,78 євро боргу.

Відповідно до ст.ст. 44, 48 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат. Витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, визначаються господарським судом.

Ціна позову на дату сплати судового збору 16.09.2015р. становила 1 147 026,90 грн. (курс НБУ євро на 16.09.2015р. 2490,1923). Сплачений позивачем судовий збір в належному розмірі 17205,41 грн. а також підтверджені документально витрати позивача на послуги перекладача в сумі 2030,77 грн. відповідно од ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача як на сторону, в результаті неправильних дій якої виник спір.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 123-125 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов «Контаріні ОСОБА_1Р.Л.» (Contarini Leopoldo S.R.L.), м. Луго, провінція Равенна, Італія задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «НГК Промислові системи» (08203, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського, буд. 1-І, ідентифікаційний код 34187620)

на користь «Контаріні ОСОБА_1Р.Л.» Італія, 48022 провінція Равенна, м. Луго, вул. Вольта Анг. В Фермі 34, податковий код і реєстраційний номер в реєстрі компаній 7 (Contarini Leopoldo S.R.L., Italia, Lugo (RA), via Volta Ang. V. Fermi, 34, CAP 48022, codice fiscale e numero discrizione 7)

46061,78 євро (сорок шість тисяч шістдесят одне євро сімдесят вісім євроцентів) основного боргу,

17205,41 грн. (сімнадцять тисяч двісті пять гривень сорок одну копійку) судового збору;

2030,77 грн. (дві тисячі тридцять гривень сімдесят сім копійок) витрат на послуги перекладача.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 22.04.2016.

Суддя О.В. Конюх