РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/5030/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
про відшкодування шкоди в розмірі 5 086,80 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Лобода М.А. (дов. № 10 від 13.01.2016 року)
від відповідача Чайковська Л.Б. (дов. № 08-03-25/330-15)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21 квітня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 5 086,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/5030/16, слухання справи призначено на 21.04.2016 року.

08.04.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2016 року.

18.04.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов. У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що 08.02.2016 року відповідачем у повному обсязі виконано зобов'язання перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 5 086,80 грн., згідно регресної вимоги № 2474/28-ЮГ від 04.09.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6742 від 08.02.2016 року.

У судовому засіданні 21.04.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.04.2016 року проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнісон Страхування" (страховик) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 0300.000581.000, відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2015 року близько 19 год. 55 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Сузукі Грант Вітара» державний номер НОМЕР_2, рухаючись в м. Києві по вул. Новокостянтинівська, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху України, останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 756/4507/15-п.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Сузукі Грант Вітара» державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1475604.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно рахунку № 000658 від 31.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 становить 8 478,00 грн., в тому числі ПДВ 1 413,00 грн.

Позивач, враховуючи умови страхування, визначив розмір страхового відшкодування в сумі 5 086,80 грн., про що склав страховий акт № СА 03.002699.000 від 23.04.2015 року

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 0300.000581.000 від 20.06.2014 року, страхове відшкодування позивачем було сплачено в розмірі 5 086,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1555 від 23.04.2015 року.

Позивач зазначає, що 04.09.2015 року звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування № 2474/28-ЮГ, відповідно до якої просив виплати страхове відшкодування в розмірі 5 086,80 грн.

У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що 08.02.2016 року відповідачем у повному обсязі виконано зобов'язання перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 5 086,80 грн., згідно регресної вимоги № 2474/28-ЮГ від 04.09.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6742 від 08.02.2016 року.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Позивач звернувся з позовом про стягнення страхового відшкодування з відповідача та на підтвердження позовних вимог зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Сузукі Грант Вітара» державний номер НОМЕР_2 застрахована у відповідача, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1475604. Згідно полісу № АІ/1475604 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АІ/1475604 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації автомобіля на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідачем, на підставі регресної вимоги № 2474/28-ЮГ від 04.09.2015 року виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 5 086,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6742 від 08.02.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 19.03.2016 року, а відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування 08.02.2016 року.

Згідно пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 припинення провадження у справі на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням всіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, позовна вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 5 086,80 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем виконані зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1475604 та здійснено виплату суми страхового відшкодування позивачу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та спростовано поданими відповідачем доказами та доказами зібраними судом.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються на позивача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.04.2016

Суддя С.В. Стасюк