ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 902/1258/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Владимиренко С.В.,
Плюшка І.А.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
на рішення та постановугосподарського суду Вінницької області від 17.11.2015 Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2016
у справі№ 902/1258/15
господарського судуВінницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1 ОСОБА_4
простягнення заборгованості 3 880 191 грн. 48 коп.
за участю представників:
від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:ОСОБА_5 в засіданні 12.04.2016, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Вінницької області ухвалою від 12.08.2015 у справі №902/1116/15 порушено провадження за позовом ПАТ "Брокбізнесбанк" про стягнення згідно кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 з ТОВ "Едельвейс" як позичальника та ТОВ "Туль-Чікен" як поручителя 3880191,48 грн., з яких 1405555,44 грн. заборгованості за кредитом, 561559,14 грн. відсотків, 580321,12 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 156 299,17 грн. пені за прострочення сплати відсотків, 55498,58 грн. 3% річних, 1058958, 03 грн. інфляційних нарахувань, 40000 грн. штрафу за порушення умов п.4.2.5 кредитного договору, 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави № 39 від 18.01.2013 та 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Едельвейс" як позичальник порушило зобов`язання за кредитним договором, не сплатило черговий платіж згідно графіку, у зв`язку з чим банк просить достроково стягнути заборгованість із позичальника та поручителя за договором поруки №02-Р-13 від 18.01.2013.

Господарським судом Вінницької області ухвалою від 08.09.2015 в цій справі №902/1258/15 порушено провадження за позовом ПАТ "Брокбізнесбанк" про стягнення на підставі кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 з ТОВ "Едельвейс" 3880191,48 грн., з яких 1405555,44 грн. заборгованості за кредитом, 561559,14 грн. заборгованості за відсотками, 580321,12 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 156299,17 грн. пені за прострочення сплати відсотків, 55498,58 грн. річних, 1058958,03 грн. інфляційних нарахувань, 40000 грн. штрафу за порушення умов п. 4.2.5 кредитного договору, 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави №39 від 18.01.2013 та 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави № 01Z Ur 13 від 24.04.2013 шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Едельвейс" як позичальник порушило зобов`язання за кредитним договором, не сплатило черговий платіж згідно графіку, тому банк просить звернути стягнення на предмет застави позичальника за договорами застави №39 від 18.01.2013 та № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013.

Ухвалою від 22.10.2015 ці дві справи №902/1116/15 та №902/1258/15 об`єднано в одну за №902/1258/15.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 у справі №902/1258/15 (суддя Говор Н.Д.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 (судді: Гудак А.В. - головуючий, Гулова А.Г., Грязнов В.В.), позовні вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до ТОВ "Едельвейс" задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Едельвейс" 19 832,69 грн., в т. ч. 5188,88 грн. відсотків, 1 510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2021,40 грн. інфляційних втрат, 11000 грн. штрафу за порушення умов п. 4.2.5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013.

Звернуто стягнення суми 19 832,69 грн. в т.ч. 5188,88 грн. відсотків, 1510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2021,40 грн. інфляційних втрат, 11000 грн. штрафу за порушення умов п.4.2.5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 на предмет застави за договором застави, зареєстрованим в реєстрі за №39 від 18.01.2013, з визначеним способом реалізації шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах, призначених у ході виконавчого провадження за початковою ціною 429849,96 грн., відповідно до Звіту про оцінку, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015.

Звернуто стягнення суми 19 832,69 грн., в т.ч. 5188,88 грн. відсотків, 1510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2021,40 грн. інфляційних втрат, 11000 грн. штрафу за порушення умов п.4.2.5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 на предмет застави за договором застави №01ZUr13 від 24.04.2013 із визначеним способом реалізації шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах, призначених у ході виконавчого провадження за початковою ціною 2205855,25 грн., відповідно до Звіту про оцінку, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015.

В позові до ТОВ "Едельвейс" в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 1405555,44 грн., відсотками у сумі 556370,26 грн., пені за прострочення сплати кредиту у сумі 580321,12 грн., пені за прострочення сплати відсотків у сумі 154789,17 грн., річних у сумі 55 386,17 грн., інфляційних нарахувань у сумі 1 056 936,63 грн., штрафу за порушення умов п. 4.2.5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 у сумі 29000 грн., штрафу за порушення умов договору застави № 39 від 18.01.2013 у сумі 11000 грн. та штрафу за порушення умов договору застави №01 Z Ur 13 від 24.04.2013 у сумі 11000 грн., за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013, в т. ч. шляхом стягнення на заставне майно, - відмовлено.

В позові до ТОВ "Туль-Чікен" відмовлено повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарські суди виходили із того, що боржник та поручителі фактично достроково виконали зобов`язання з повернення кредиту частково у сумі 1480411,12 грн. у відповідності до п.п. 4.1.2, 2.12 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013.

Також суди дійшли висновку, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 5180,88 грн. відсотків за користування кредитом за період з 30.01.2014 по 21.07.2015 на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України, 1510 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.04.2014 по 21.07.2015, на підставі ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України; 112,41 грн. 3% річних за період з 09.04.2014 по 21.07.2015, 2021,40 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 30.06.2015 на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

В частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань за прострочення сплати тіла кредиту суди відмовили, оскільки термін сплати частини тіла кредиту у сумі 12695,62 грн. на час звернення позивача із позовом до суду не настав.

Разом з тим, судами вказано, що штрафи за порушення умов кредитного договору, договору застави від 18.01.2013 та договору застави від 24.04.2013 нараховано на час пред`явлення позову до суду, тобто на 11.08.2015, отже, поза межами строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України для нарахування штрафних санкцій.

Встановивши факт невиконання ТОВ "Едельвей" основного зобов`язання за кредитним договором у загальному розмірі 19 832,69 грн., суди дійшли висновку про наявність підстав звернути стягнення на заставлене майно на зазначену суму.

Оскільки, всупереч вимогам п.3.1, 3.2 та п. 6.7 договору поруки, банк не надіслав цінним листом з повідомленням поручителю вимоги про зобов`язання виконати боргові зобов`язання боржника, відповідно до ст.3 договору поруки у поручителя не настало обов`язку солідарного виконання зобов`язання з повернення кредиту.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скаржник вважає, що суди дійшли помилкового висновку про дострокове часткове погашення боржником та його поручителями боргу за кредитним договором виходячи з наступного.

Так, відповідно до виписки по особовому рахунку ТОВ "Туль-Чікен" за період з 28.02.2014 по 19.10.2015 станом на ранок 28.02.2014 на рахунку ТОВ "Туль-Чікен" перебувало 670 542,22 грн. Таким чином, АТ "Брокбізнесбанк" не мав можливості провести платіж за платіжним дорученням №9 ТОВ "Туль-Чікен" від 28.02.2014 на суму 1 332 300,00 грн., оскільки вказана сума була відсутня на рахунку платника.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ТОВ "Едельвейс" за період з 28.02.2014 по 19.10.2015 станом на ранок 28.02.2014 на рахунку ТОВ "Едельвейс" перебували грошові кошти у розмірі 20080,62 грн. Упродовж дня 28.02.2014 на рахунок ТОВ "Едельвейс" надійшли грошові кошти у розмірі 41500 грн., що дало можливість провести платіж за платіжним дорученням ТОВ "Едельвейс" №31 від 28.02.2014 на суму 61 111,12 грн. на погашення кредитної заборгованості.

Проте, АТ "Брокбізнесбанк" не мало можливості провести платіж за платіжним дорученням №30 ТОВ "Едельвейс" від 28.02.2014 на суму 10000 грн., оскільки вказана сума була відсутня на рахунку платника.

Щодо перерахування з поточного рахунку ОСОБА_4 77000 грн. на погашення кредиту скаржник зазначає, що відповідно до п.6.4.4 договору №D_180723796 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 04.02.2014, який було укладено між АТ "Брокбізнесбанк" та ОСОБА_4, банк зобов`язується забезпечити виконання розрахунків по операціях з використанням платіжної картки. Таким чином, ОСОБА_4 для перерахування коштів на погашення кредитної заборгованості необхідно було з`явитись до відділення банку та перерахувати необхідну суму через касу банку із використанням платіжної картки.

Скаржник вважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому непроведення банком платежів за деякими платіжними дорученнями на погашення кредиту не мають жодного відношення до даної справи, оскільки не врегульовані кредитним договором, а регулюються окремими договорами на розрахунково-касове обслуговування.

Банк вказує, що за п.2.12 кредитного договору моментом (днем) повернення суми кредиту, його частини, процентів, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, визначених цим договором вважається день зарахування на відповідні рахунки банку кредиту у відповідності до п.2.11 та п.2.13 цього договору.

На думку скаржника, грошові кошти за платіжним дорученням ТОВ "Туль-Чікен" №9 від 28.02.2014 на суму 1332300 грн., платіжним дорученням ТОВ "Едельвейс" №30 від 28.02.2014 на суму 10000 грн. з призначенням платежів на погашення кредиту та за заявою поручителя ОСОБА_4 від 27.02.2014 на перерахування з його поточного карткового рахунку 77000 грн. на погашення кредиту не були зараховані на відповідні рахунки банку для погашення кредиту, а тому відсутні підстави вважати зобов`язання припиненим у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.03.2016 касаційну скаргу у справі №902/1258/15 у складі колегії суддів Самусенко С.С. - головуючий, Плюшка І.А., Татькова В.І. прийнято до провадження.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 29.03.2016 розгляд касаційної скарги у справі №902/1258/15 відкладено.

Розпорядженням в. о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 31.03.2016 № 08.03-04/762 у зв`язку із запланованою відпусткою судді Татькова В.І. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 902/1258/15.

За результатами автоматичної заміни складу колегії суддів на підставі протоколу від 01.04.2016 визначено склад суддів: Самусенко С.С. - головуючий (доповідач), Попікова О.В., Плюшко І.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 дану справу прийнято до провадження у складі колегії суддів Самусенко С.С. - головуючий (доповідач), Попікова О.В., Плюшко І.А.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 12.04.2016 № 08.03-04/972 у зв`язку із перебуванням судді Попікової О.В. на лікарняному призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 902/1258/15.

За результатами автоматичної заміни складу колегії суддів на підставі протоколу від 12.04.2016 визначено склад суддів: Самусенко С.С. - головуючий (доповідач), Владимиренко С.В., Плюшко І.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.04.2016 дану справу прийнято до провадження у складі колегії суддів Самусенко С.С. - головуючий (доповідач), Владимиренко С.В., Плюшко І.А.

В судовому засіданні касаційної інстанції 12.04.2016 оголошено перерву до 19.04.2016 на 10:40.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.01.2013 між ПАТ "Брокбізнесбанк" (далі - банк) та ТОВ "Едельвейс" як позичальником укладено кредитний договір №01 KLN Ur 13 зі строком користування (термін повернення) кредиту до 15.01.2016 включно.

Судами встановлено, що банком надано позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 200 000 грн.

Також судами встановлено, що 25.02.2014 позичальником ТОВ "Едельвейс" подано до Вінницького РВ АТ "Брокбізнесбанк" заяву №63, в якій просив банк перерахувати 10000 грн. з депозитного рахунку ТОВ "Едельвейс" №7001 на його поточний рахунок №7001, а договір вкладу припинити достроково. 28.02.2014 ТОВ "Едельвейс" подало до банку платіжне доручення №30 про перерахування 10000 грн. у рахунок погашення кредитних зобов`язань, яке прийнято банком до виконання 28.02.2014. Банк не перерахував кошти на поточний рахунок вкладника, чим порушив умови договору банківського строкового вкладу "Мобільний" від 10.09.2013, зокрема його п.4.5, п.6.3.

Судами також встановлено, що 28.02.2014 до банку надійшов лист, в якому ТОВ "Туль-Чікен" просив банк направити 700000 грн. та 670500 грн. за не виконаними відповідними платіжними дорученнями №6 від 20.02.2014 та №7 від 20.02.2014 на погашення кредитної заборгованості ТОВ "Едельвейс" згідно договору поруки №02-Р-13 від 18.01.2013. У зв`язку з цим ТОВ "Туль-Чікен" подано банку платіжне доручення №9 від 28.02.2014 на суму 1332300 грн. на погашення кредиту, яке прийнято банком до виконання 28.02.2014.

Також судами враховано, що на підставі договору поруки №01-Р-13 від 18.01.2013 листом від 27.02.2014, зареєстрованим банком 28.02.2014, гр. ОСОБА_4 доручив банку списати з поточного рахунку 77000 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Едельвейс" за кредитним договором.

Тимчасову адміністрацію в АТ "Брокбізнесбанк" введено з 03.03.2014.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що позичальником ТОВ "Едельвейс" та його поручителями здійснено дії на часткове дострокове погашення кредиту у сумі 1480411,12 грн. до дати введення тимчасової адміністрації в АТ "Брокбізнесбанк".

Згідно ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов, протягом операційного часу в день його надходження.

Суди послалися на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22.

Відповідно до п.1.12 Інструкції банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку зобов`язаний вчинити відповідні дії.

Суди встановили, що позивачем не доведено підставність позовних вимог у сумі 1480411,12 грн.

Судами попередніх інстанцій визначено, що на час звернення позивача із позовом до суду залишилася несплаченою частина тіла кредиту у сумі 12695,62 грн., термін повернення якої відповідно до умов кредитного договору (графіку погашення кредиту) визначений датою 15.01.2016.

Стягнута судами сума в 19 832,69 грн. складається із 5188,88 грн. відсотків, за користування кредитними коштами в сумі 12695,62 грн. за період з 30.01.2014 по 21.07.2015; 1 510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 09.04.2014 по 21.07.2015; 112,41 грн. 3% річних за прострочення сплати відсотків за період з 09.04.2014 по 21.07.2015 та 2 021,40 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 30.06.2015, 11000 грн. штрафу за порушення умов п.4.2.5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013.

При цьому, колегія суддів вважає висновки господарських судів попередніх інстанцій у справах по позовних вимогах, об`єднаних в одне провадження, передчасними з огляду на наступне.

Стаття 58 ГПК України передбачає право судді об`єднати кілька справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, за умови їх однорідності.

В п.3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

У справі №902/1116/15 заявлено позовні вимоги про стягнення коштів, які ґрунтуються на умовах кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 та договору поруки №02-Р-13 від 18.01.2013.

У справі №902/1258/15 заявлено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави, які ґрунтуються на договорах застави №39 від 18.01.2013 та № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013.

Місцевий господарський суд помилково застосував ст.58 ГПК України та об`єднав справи №902/1116/15 та №902/1258/15 в одну з огляду на те, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні господарські договори, кожен із яких породжує різні взаємні права та обов`язки сторін. Ці справи не є однорідними. Рішення в них передбачають різні способи захисту порушеного права.

Крім того, за ст.84 ГПК України резолютивна частина рішення господарського суду має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній із заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно), про що вказано в п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення".

За ч.2 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються викладені в цій статті положення.

Крім того, при зверненні стягнення в 19832,69 грн. на предмет застави за початковою ціною 429849,96 грн. та в 19832,69 грн. на предмет застави за початковою ціною 2205855,25 грн. судами не досліджено питання співмірності заборгованості за кредитом із визначеною в установленому законом порядку в цьому випадку вартістю предмета застави.

Місцевий господарський суд, стягнувши суму заборгованості за кредитним договором та одночасно звернувши стягнення на предмети застави, фактично здійснив багаторазове стягнення в одній справі (див. ухвалу Верховного Суду України від 23.02.2011).

Вказаного не досліджено та не виправлено апеляційним господарським судом.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у позичальника не настало обов`язку достроково повернути кредит, оскільки всупереч п.5.1 та п.6.7 кредитного договору банк не надіслав боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту цінним листом з повідомленням.

Касаційна інстанція звертає увагу, що судам слід дослідити лист банку про дострокове повернення кредиту, відбитки печаток та відмітку про отримання на цьому листі.

Разом з тим, господарські суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо відсутності обов`язку солідарного виконання зобов`язання з повернення кредиту, оскільки не надано оцінки наявному на вимозі від 30.04.2014 відбитку штампу ТОВ "Туль-Чікен".

Також наявність підстав для застосування ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо позовних вимог про стягнення штрафу підлягає перевірці.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Вказаним положенням судові рішення попередніх інстанцій не відповідають.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Згідно ч.1 п.3 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги скасовує рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції і направляє справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді цієї справи господарському суду першої інстанції слід врахувати викладене вище, визначитись із способом захисту права позивача, встановити наявність/відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведені вище норми права, суду першої інстанції слід прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Брокбізнесбанк" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі №902/1258/15 скасувати.

Справу №902/1258/15 направити на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: С. Владимиренко

І. Плюшко