ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року Справа № 912/4875/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Антоніка С.Г.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача ОСОБА_1, дов. № 44Д-10 від 13.11.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року по справі № 912/4875/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 СЕРВІС», м.Кіровоград

до Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

про стягнення 83 479,10 грн.

Судове засідання за клопотанням відповідача проводилось в режимі відеоконференції (ст.74-1 ГПК України).

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року у справі № 912/4875/15 (суддя Шевчук О.Б.) було частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 СЕРВІС», м.Кіровоград до Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград про стягнення 83 479,10 грн., стягнено з відповідача на користь позивача 44 844,59 грн. основного боргу, 35 644,03 грн. інфляційних втрат, 1252,19 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено (а.с.144-146).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по повній та своєчасній оплаті наданих послуг, в частині відмови в позові щодо стягнення пені неузгодженням такого виду відповідальності сторонами в умовах договору, щодо часткового задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат невірним розрахунком позивача; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 546, 549, 551, 625, 629, 901, 903 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку відповідач ПрАТ «Креатив», м.Кіровоград, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом безпідставно задоволено позовні вимоги, оскільки відповідно до п.6.1 договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставлених рахунків-фактур та актів приймання-передачі; з рахунків-фактур до договору № 1, на думку скаржника, взагалі неможливо встановити дату їх виставлення, отже, скаржник зазначає, що факт надання послуг не підтверджено доказами і що моментом виникнення прострочення виконання зобов`язання може бути тільки дата, пов`язана з отриманням рахунку на оплату;

- крім того, господарським судом була прийнята до розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог, яка, на думку скаржника, є необґрунтованою та безпідставною, оскільки доводи позивача про виставлення рахунків разом з підписанням актів виконаних робіт не підтверджено жодним доказом у справі; отже, скаржник вважає, що господарському суду в цьому випадку слід було керуватись ч.2 ст.530 ЦК України, а, в зв`язку з цим, нарахування інфляційних втрат мало бути здійснено з жовтня 2015 року (коли була надіслана вимога про сплату заборгованості) по грудень 2015 року (звернення позивача з позовом до господарського суду);

- також скаржник зазначає, що спірні акти виконаних робіт - № 1181 від 21.05.2013р., № 853 від 31.05.2013р.. № 1284 від 31.05.2013р. на підприємстві відповідача відсутні, а ті, що містяться в матеріалах справи не мають печатки відповідача, в судовому засіданні суду першої інстанції під час огляду оригіналів цих документів була встановлена наявність печаток, але підпис керівника підприємства на той час ОСОБА_3 візуально не співпадає з його особистим підписом, що є на договорі про надання послуг;

- до того ж скаржник зауважує, що в даних актах міститься посилання на договір про надання послуг, а позовну вимогу позивачем заявлено за договором № 2633 від 13.09.2012р. про поставку товару.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, зазначаючи, що позивачем повністю виконаний обов`язок по виконанню робіт, що підтверджено актами надання послуг; одночасно з підписанням актів наданих послуг відповідачу передані рахунки-фактури, посилання на які є в актах наданих послуг; заборгованість за надані послуги підтверджена також актом звіряння розрахунків та не сплачена відповідачем на момент подання позовної заяви. Також позивач зауважує, що відповідач на підтвердження доводів апеляційної скарги не надав жодного доказу виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Одночасно у запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційної інстанції розглянути справу без участі його представника.

11.03.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с.200-201), яке не було задоволено колегією суддів (ухвала від 11.03.2016р. а.с.202).

15.03.2016р. до суду апеляційної інстанції вдруге надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи (а.с.203), яке задоволено судом апеляційної інстанції (ухвала від 17.03.2016р. а.с.212).

11.04.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи актів надання послуг № 1181 від 21.05.2013р., № 853 від 31.05.2013р., № 1284 від 31.05.2013р. з метою встановлення чи відповідає підпис на цих актах підпису колишнього директору підприємства відповідача ОСОБА_3

12.04.2016р. позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання позивача, розгляд справи був відкладений на 26.04.2016р., від сторін витребувано додаткові докази (ухвала від 12.04.2016р. а.с.222).

Щодо клопотання відповідача щодо призначення експертизи то воно, на думку колегії суддів, не підлягає задоволенню, оскільки на його обґрунтування скаржником не надано жодного доказу в розумінні ст..ст.32, 36 ГПК України про те, що підпис колишнього директора відповідача ОСОБА_3 ним не вчинявся, зокрема, відсутні й такі докази підписані від імені самого гр.ОСОБА_3, зокрема, нотаріально посвідчена заява про факт не підписання ним спірних актів виконаних робіт.

В зв`язку з відпусткою судді Джихур О.В. за розпорядженням керівника апарату № 428/16 від 25.04.2016р. була здійснена зміна колегії суддів та відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 25.04.2016р. для розгляду справи обрано колегію суддів: Виноградник О.М. (головуючий, доповідач), ОСОБА_4, ОСОБА_5

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Кіровоградської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника скаржника, присутнього в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 СЕРВІС» («виконавець» за договором, позивач по справі) та Приватним акціонерним товариством «Креатив» («замовник» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір надання послуг технічного обслуговування і ремонту автомобілів №080612/1, відповідно до умов якого «виконавець» за завданням «замовника» зобов'язується прийняти на технічне обслуговування і ремонт автомобілі «замовника», а «замовник» зобов'язується оплатити виконані ремонтні роботи та надані послуги у відповідності до умов договору (п.1.1 р.1 договору (а.с.9-11)).

Пунктами 6.1, 6.2 р. 6 договору від 08.06.2012р. сторонами узгоджено, що розрахунки за надані послуги за договором проводяться шляхом перерахування грошових коштів в гривні на розрахунковий рахунок «виконавця» згідно з виставленим рахунком-фактурою за умови його відповідності замовленню-наряду та/або акту приймання-передачі; розрахунок проводиться протягом п`яти банківських днів з дня виставлення рахунку за надані послуги та підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктами 8.1-8.3 р.8 договору сторонами передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012, у випадку якщо жодна із сторін не заявила про розірвання договірних відносин протягом одного місяця до закінчення строку дії договору, договір автоматично продовжується на один рік.

Крім того, 13.09.2012р. між ТОВ «ОСОБА_2 СЕРВІС» («постачальник» за договором) та ПрАТ «Креатив» («покупець» за договором) був укладений договір поставки № 2633, відповідно умов якого «постачальник» зобов'язався поставити (передати у власність) «покупця», а «покупець» зобов'язався прийняти та оплатити на умовах договору запасні частини (товар), згідно асортименту, ціни та кількості, визначеної сторонами відповідно до товарної накладної/накладних (п.1.1 р.1 договору (а.с.12-13)).

Відповідно до пунктів 3-1-3.2, 3.4 р.3 цього договору розрахунки за товар здійснюються в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «продавця»; датою оплати є дата списання грошових коштів із розрахункового рахунку «покупця»; ціна товару встановлюється в національній валюті України і вказується в рахунку, який є невід'ємною частиною даного договору; оплата товару здійснюється на умовах 100% передоплати згідно виставлених рахунків.

Пунктами 7.1-7.2 р.7 договору сторонами узгоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., у випадку якщо жодна із сторін не заявила про розірвання договірних обов'язків протягом одного місяця до дня закінчення строку дії договору то договір автоматично продовжується ще на один рік.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 44844,59 грн. саме за договором надання послуг технічного обслуговування і ремонту автомобілів №080612/1 від 08.06.2012.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору про надання послуг № 080612/1 від 08.06.2012р., відсутні в матеріалах справи, не надавались сторонами, зокрема, і скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору № 080612/1 позивачем були надані відповідачу послуги з технічного обслуговування автомобілів, що підтверджується актами надання послуг № 1181 від 21.05.2013р. на суму 15000,00 грн., № 853 від 31.05.2013р. на суму 25090,55 грн., № 1284 від 31.05.2013р. на суму 7500,00 грн. (а.с.14-16). Зазначені акти підписані обома сторонами без зауважень щодо якості, кількості, вартості виконаних робіт, затверджені керівниками підприємств обох сторін та скріплено печатками. Зазначені докази було оглянуто в оригіналі в суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи, визнається представником відповідача в суді апеляційної інстанції. Також вищезазначені акти містять посилання на рахунки №1181 від 21.05.2013р., №853 від 14.05.2013р., №1284 від 31.05.2013р. (відповідно) (а.с.17-19), які були вручені для оплати відповідачу підписанням актів надання послуг, а рахунок №853 виставлено 14.05.2013. Отже, позивачем відповідачу було надано послуг за цими актами на загальну суму 47 590,55 грн. Доводи скаржника про те, що ним рахунки на оплату не отримувались не приймаються, оскільки, на думку колегії суддів, підписуючи акти виконаних робіт, в яких містяться дати та номери рахунків на оплату неможливо погодитись з тим, що відповідач не був обізнаний зі змістом рахунків. Крім цього, з актів вбачається, що 3 спірних рахунки було роздруковано, тобто, і отримано відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 080612/1 від 08.06.2012р. виконувався сторонами, що підтверджується платіжними дорученнями № 3865 від 08.05.2013р., № 312153 від 16.05.2013р., №1570 від 25.02.2014р., № 1676 від 04.03.2014р. (а.с.38, 41, 55, 56), видатковими та податковими накладними (а.с.148-186). Позивач посилається на те, що саме спірні акти № 1181 від 21.05.2013р. на суму 15000,00 грн., № 853 від 31.05.2013р. на суму 25090,55 грн., № 1284 від 31.05.2013р. на суму 7500,00 грн. оплачені відповідачем частково в сумі 2745,96 грн. Як зазначає позивач, шляхом переплати вартості наданих послуг та вартості отриманих товарів за іншими актами та накладними, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 44844,59 грн., яку і просив стягнути позивач на його користь з відповідача.

07.10.2015р. листом № 25 позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість за виконані роботи по вищевказаним актам в сумі 44 844,59 грн., додатково направив відповідачу спірні акти, акт звіряння розрахунків (а.с.22, 77). Зазначений лист отримано відповідачем 15.10.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.23).

Відповідач на лист позивача не відповів, акту звірки не підписав, суми заборгованості не сплатив, що і стало підставою звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення заборгованості в сумі 44 844,59 грн. (а.с.3-5).

09.02.2016р. до господарського суду Кіровоградської області позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 44 844,59 грн. заборгованості, 35 683,67 грн. інфляційних втрат, 2950,84 грн. пені (а.с.67-73). Зазначену заяву було прийнято судом до розгляду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України регламентовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що послуги були надані позивачем, що підтверджено актами наданих послуг, рахунками, податковими накладними (а.с.74-76), отримані відповідачем без будь-яких зауважень по кількості, якості та вартості, залишок заборгованості в сумі 44 844,59 грн. не оплачений до теперішнього часу, доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідно до договору строк оплати наданих послуг здійснюється протягом 5-ти банківських днів з дня отримання рахунку та підписання сторонами акту приймання-передачі наданих робіт, тобто оплата мала бути здійснена не пізніше 29.05.2013р. та 07.06.2013р. (відповідно), відповідач за надані послуги повністю не розрахувався, то господарським судом правомірно задоволено позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 44 844,59 грн. заборгованості.

Також господарським судом обґрунтовано відмовлено в частині стягнення пені в сумі 2950,84 грн., оскільки відповідно до ст.551 ЦК України зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання не був передбачений умовами договору, а також в силу приписів ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. № НОМЕР_1.

Крім того, враховуючи наявність неоплаченої заборгованості, господарським судом обґрунтовано задоволено частково позовні вимоги по стягненню інфляційних втрат за червень 2013-грудень 2015 року в сумі 35644,03 грн. із заявлених позивачем 35 683,67 грн., в зв`язку з невірним розрахунком позивача.

Щодо доводів скаржника про відсутність доказів виставлення рахунків на оплату, неможливості встановити дату виставлення рахунку, необхідності застосування в зв`язку з цим ч.2 ст.530 ЦК України та необхідності стягнення інфляційних лише за період жовтень-грудень 2015 року (з моменту отримання вимоги про оплату від позивача), то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки колегія суддів бере до уваги, що акти наданих послуг містять посилання, як на підставу надання послуг, на договір та рахунки №№ 1181, 853,1284, акти підписані представником відповідача без будь-яких зауважень, то неможливо погодитись з доводами скаржника про те, що відповідач не був обізнаний зі змістом рахунків на оплату та вони були в наявності у «замовника», як підстава отримання послуги.

Щодо доводів скаржника про відсутність спірних актів на підприємстві відповідача, зміни керівництва та встановлення внутрішньою перевіркою факту відсутності значної кількості первинних документів, баз даних про проведені господарські операції та встановлення недостачі майна, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказані обставини в силу вимог закону не звільняють відповідача від оплати заборгованості за надані та підтверджені первинними документами послуги. Крім того, в матеріалах справи містяться докази направлення позивачем відповідачу повторно вказаних документів 07.10.2015р. (вимоги про сплату заборгованості, акту звіряння розрахунків за договорами № 080612/1 та № 2633, спірних актів наданих послуг №№ 1181, 853, 1284).

Щодо доводів скаржника про обґрунтування позовних вимог договором № 2633 від 13.09.2012р., то вони не приймаються колегією суддів, оскільки в позовній заяві позивачем зазначено про укладені договори з відповідачем № 080612/1 від 08.06.2012р. та № 2633 від 13.09.2012р., але вимоги заявлені саме за договором про надання послуг № 080612/1 від 08.06.2012р. та на підтвердження надані докази саме за цим договором.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 11.02.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2016 року у справі № 912/4875/15 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.04.2016 року.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя С.Г. Антонік