ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.16р. Справа № 904/1740/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислового підприємства "ЗІП", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Металургпромжитлобуд", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 9 323 грн. 14 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, дов. від 25.12.2015р. №39;

від відповідача: не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 9 323 грн. 14 коп., що складає 4 112 грн. 96 коп. заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов Договору поставки від 03.06.2014р. №06/14-1п, 2 438 грн. 99 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 1 537 грн. 30 коп. 24% річних та 1 233 грн. 89 коп. штрафу.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, його представник у судове засідання не зявився, поштове повідомлення суду про час і місце судового засідання, спрямоване на адресу відповідача, було отримано 06.02.2015р. уповноваженим представником Грицай, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34).

Позивач у довідці (вх. №23222/16 від 14.04.2016р.) повідомляє, що сума основного боргу відповідача перед позивачем згідно договору поставки від 03.06.2014р. №06/14-1п становить 4 112 грн. 96 коп.

Приймаючи до уваги, що:

- відповідно до пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору;

- суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору;

- відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи;

- в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку;

- обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі „Смирнова проти України);

- тому суд доходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Оригінали документів, оглянуті у судових засіданнях, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представником позивача заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2014р. між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю промисловим підприємством "ЗІП", як постачальником, та відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Металургпромжитлобуд", як покупцем, було укладено Договір поставки №06/14-1п (надалі Договір поставки), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобовязується поставити, а покупець зобовязується прийняти і оплатити на умовах цього договору продукцію виробництва ТОВ ПП „ЗІП (далі товар), кількість, асортимент і ціна якої зазначені у специфікаціях (накладних), які є невідємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору товар, що поставляється, оплачується за ціною, встановленою постачальником і зазначеною у специфікаціях (накладних).

Відповідно до умов специфікації від 04.08.2014р., яка є додатком №21 до Договору поставки, сторони погодили найменування товару, кількість, ціну та загальну суму - 18 112 грн. 96 коп.

Як вбачається на виконання умов Договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 18 112 грн. 96 коп., про що свідчить видаткова накладна від 05.08.2014р. №ГП-0000576 (а.с. 17), а також довіреність від 05.08.2014р. №000309 на отримання цінностей (а.с. 18).

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата вартості заявленого до постачання товару здійснюється покупцем у формі 100% попередньої оплати, у національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, якщо інше не оговорено специфікацією.

В подальшому у специфікації від 04.08.2014р., яка є додатком №21 до Договору поставки, сторони домовилися, що оплата повної вартості товару, що поставляється по специфікації, здійснюється на умовах відстрочення платежу до 14 календарних днів з моменту приймання товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач повинен був оплатити поставлений товар до 19.08.2014р. (включно).

Як вбачається відповідачем було сплачено позивачу за товар суму 14 000 грн. 00 коп. до звернення позивача з позовом до суду, а саме: 10 000 грн. 00 коп. 13.10.2014р. та 4 000 грн. 00 коп. 06.01.2015р., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача (а.с. 19-21).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 112 грн. 96 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У пункті 6.2 Договору поставки сторони визначили, що у випадку прострочки оплати товару з вини покупця покупець зобовязаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індекса інфляції за весь час прострочення, 24 проценти річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період прострочки, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочки; у випадку прострочки оплати товару на строк більше 60 календарних днів покупець зобовязаний також сплатити постачальнику штраф в розмірі 30 відсотків від вартості товару.

Отже, згідно розрахунку інфляційні нарахування становлять 2 437 грн. 99 коп. (з вересня 2014р. по лютий 2016р.), 24% річних становлять 1 537 грн. 30 коп. (з 20.08.2014р. по 11.03.2016р.), а штраф за прострочку оплати товару на строк більше 60 календарних днів складає 1 233 грн. 30 коп.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Металургпромжитлобуд" (51921, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Сировця, 42; ідентифікаційний код 04851278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислового підприємства "ЗІП" (51921, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Широка, 107-А; ідентифікаційний код 21875464) 4 112 грн. 96 коп. - заборгованості, 1 233 грн. 30 коп. штрафу, 1 537 грн. 30 коп. річних, 2 438 грн. 99 коп. - інфляційних нарахувань та 1 378 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

19 квітня 2016р.