ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 922/475/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс", м. Харків
про стягнення 507 290,77 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, довіреність №528 від 31.03.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" (відповідача) про стягнення з відповідача на користь позивача 773 325,79 грн. за договором купівлі-продажу №17 від 21.07.2014 р., з яких: основний борг в розмірі 385 600,00 грн., пеня в розмірі 191 645,46 грн., інфляційні втрати в розмірі 183 593,33 грн. та 3% річних в розмірі 12 487,00 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач у судовому засіданні та у заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.№12598 від 14.04.2016 р.) повідомив про часткове погашення відповідачем основного боргу в розмірі 250 000,00 грн. після звернення позивача до суду з даним позовом у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 135 600,00 грн., пеню в розмірі 192 208,39 грн., інфляційні втрати в розмірі 166 964,80 грн. та 3% річних в розмірі 12 517,58 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 11 590,89 грн.

Проаналізувавши зміст заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що дана заява є змішаною та за своєю правовою природою є водночас заявою про зменшення розміру основного боргу та інфляційних втрат та про збільшення розміру пені та 3% річних.

Згідно з ч. 4, ч. 6 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З огляду на викладені положення ч. ч. 4, 6 ст. 22 ГПК України, суд вважає за можливе прийняти до розгляду заяву позивача та розглянути справу з урахуванням даної заяви в частині зменшення розміру основного боргу та інфляційних втрат та в частині збільшення розміру пені та 3% річних.

Таким чином, предметом даного позову є позовні вимоги про стягнення з відповідача 507 290,77 грн., з яких: основний борг в розмірі 135 600,00 грн., пеня в розмірі 192 208,39 грн., інфляційні втрати в розмірі 166 964,80 грн. та 3% річних в розмірі 12 517,58 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні 04.04.2016 р. було оголошено перерву до 14.04.2016 р.

Ухвалою суду від 14.04.2016 р. відмовлено позивачу у заяві про забезпечення позову.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

21.07.2014 року між позивачем (виробником) та відповідачем (замовником) був укладений договір купівлі-продажу №17 (далі - договір), за умовами п.1.1. якого виробник, у визначений за згодою сторін строк, виробляє, а відповідач купує замовлену біопродукцію для біологічної боротьби з шкідниками (стеблевий метелик) сільськогосподарських культур.

За умовами п.2.1. договору позивач зобов'язався виробити та продати відповідачу біопродукцію, а відповідач зобов'язався купити біопродукцію на умовах даного договору, в кількості, строки та на суму відповідно до таблиці.

Згідно з п.2.2. договору позивач забезпечує своєчасне виробництво договірної кількості якісної біопродукції в строки встановлені договором та забезпечує роз'яснення щодо внесення.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 285 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання належним чином, на виконання договору виготовив та передав представнику відповідачу ОСОБА_3 згідно довіреності № 2107 від 21.07.2014 р. товар на загальну суму 285 000,00 грн., що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін і скріпленою їх печаткою видаткова накладна №17 від 21.07.2014 р.

За умовами п. 3.6. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється на підставі виставлених рахунків.

Згідно з п. 3.9. договору за отриману біопродукцію відповідач зобов'язався здійснити оплату з моменту отримання рахунку: 30 000,00 грн. до 24 липня 2014 року, а кінцевий розрахунок не пізніше ніж до 15.12.2014 р.

Крім того, за умовами п.3.2. договору сторони домовилися, що ціна договору є величиною змінною та може бути збільшена (зменшена) пропорційно до зміні такого курсу долару США за даними НБУ.

Відповідно до п. 3.3. договору сторони домовились, що при зміні поточного курсу долара США (п. 3.5. договору), встановленого НБУ по відношенню до курсу долару США станом на 18.07.2014 р., вартість одиниці товару може бути змінена на величину, пропорційну зміні такого курсу долара США за даними НБУ.

Згідно з п. 3.4. договору розрахунок проводиться за формулою, зазначеною у п. 3.4. договору.

Відповідно до умов договору та здійсненого позивачем розрахунку ціна договору становить 385 600,00 грн. (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначений у п. 3.9. договору строк вартість товару не оплатив, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 385 600,00 грн. основного боргу, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач частково погасив основну заборгованість в розмірі 250 000,00 грн., що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням № 263 від 06.04.2016 р. та звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача, внаслідок чого позивач зменшив позовну вимогу про стягнення основного боргу до 135 600,00 грн.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача на даний час існує заборгованість перед позивачем за договором в розмірі 135 600,00 грн. (385 600,00 грн. - 250 000,00 грн. - 135 600,00 грн.).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні визнав суму основного боргу в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, спірний договір містить ознаки договору поставки товару та договору про надання послуг.

Так, статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що суму заборгованості відповідачем визнано в повному обсязі, але не спростовано і не погашено, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 135 600,00 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 192 208,39 грн. за період з 16.12.2014 р. по 16.12.2015 р., інфляційних втрат в розмірі 166 964,80 грн. та 3% річних в розмірі 12 517,58 грн. за період з 16.12.2014 р. по 14.01.2016 р., суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахованих позивачем відповідачеві інфляційних втрат в розмірі 166 964,80 грн. та 3% річних в розмірі 12 517,58 грн. за період з 16.12.2014 р. по 14.01.2016 р., суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 4.3. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі 0,05% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Перевіривши правильність нарахованих позивачем відповідачеві пені в розмірі 192 208,39 грн. за період з 16.12.2014 р. по 16.12.2015 р., суд вважає, що відповідно до умов п. 6 ст. 232 ГК України вірним періодом, протягом якого позивач має право нараховувати пеню, є період часу з 16.12.2014 р. по 16.06.2015 р. За таких обставин суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягаючими частковому задоволенню в розмірі 92 649,64 грн. за період з 16.12.2014 р. по 16.06.2015 р. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 99 558,75 грн. слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 135 000,00 грн., пені в розмірі 92 649,64 грн., 3 % річних в розмірі 12 517,58 грн. та інфляційних втрат в розмірі 166 964,80 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 99 558,75 грн. необхідно відмовити, у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у зв'язку з відмовою у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, сума судового збору в розмірі 689,00 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову, сплачена на користь державного бюджету квитанцією №15 від 04.04.2016 р., покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525-526, 530, 549, 610-612, 655, 692, 712, 901, 902 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12, 32-34, 43, 49, 75, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" (64100, Харківська область, м. Первомайський, вул. Бугайченко, буд. 25, к. 18, ) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (18002, АДРЕСА_1) основний борг в розмірі 135 000,00 грн., пеню в розмірі 92 649,64 грн., 3 % річних в розмірі 12 517,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 166 964,80 грн. та судовий збір у розмірі 6 106,98 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 99 558,75 грн. відмовити.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя О.В. Макаренко