ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/645/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат " Азовсталь", м. Маріуполь Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 3 425 502 грн. 21 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №09-18/4796 від 14.03.16р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 48-4016 від 01.03.16р..

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Металургійний комбінат " Азовсталь" звернулось до господарського суду з позовом, в якому, після остаточного уточнення позовних вимог згідно заяви від 17.03.2016р. № 09-4/1, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість в сумі 3 425 502 грн. 21 коп., з яких 1 999 027 грн. 64 коп. - інфляційні втрати, 141 558 грн. 93 коп. - 3% річних, 1 284 915 грн. 64 коп. - пеня, відповідно до умов договору поставки від 01.06.2012р. № 012/12-15/1203586 в редакції додаткових угод до нього.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач відзив на позов не надав, у поданому 11.04.2016р. клопотанні від 21.03.2016р. № 3213-4016, із посиланням на майновий стан підприємства відповідача, вжиття відповідачем усіх можливих заходів для погашення боргу перед позивачем та відсутність відомостей щодо понесення позивачем збитків понад суми, на які позивач нараховує пеню, просив суд на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 с. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити нарахований позивачем розмір пені на 80%.

Крім того, 23.03.16р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Донецьким області пов'язаної із даним спором справи № 905/1093/16 за позовом ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» до ПАТ «МК» Азовсталь» про визнання недійсним договору поставки від 01.06.2012р. № 012/12-15/1203586.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.03.2016р. по 12.04.2016р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Металургійний комбінат " Азовсталь"(постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір поставки № 012/12-15/1203586 із протоколом узгодження розбіжностей (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити й передати у власність покупцю продукцію коксохімічного виробництва (товар) у відповідності із сортаментом, якістю, строками, обсягами, по цінам та на умовах, визначених у Специфікаціях до даного ОСОБА_3, що є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити на умовах даного ОСОБА_3. Витрати по перевезенню (залізничний тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначенні відносяться на покупця (п. 1.1 ОСОБА_3).

За умовами п. 9.5 ОСОБА_3, в редакції додаткової угоди від 10.11.2015р. № 5, даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 ОСОБА_3 ціна товару за одиницю та за позиціями зазначається у Специфікаціях до даного ОСОБА_3; загальна сума ОСОБА_3 складає суму в національній валюті України, визначену як сума поставленого товару за всіма Специфікаціями до даного ОСОБА_3; ціна на товар може бути змінена лише за письмовою згодою сторін.

Пунктом 3.3 ОСОБА_3, в редакції додаткової угоди від 18.12.2013р. № 3, сторони узгодили, що покупець оплачує кожну партію поставленого товару протягом 30 банківських днів після отримання сканованих копій рахунків та податкових накладних електронною поштою або шляхом засобів факсимільного звязку, але не пізніше дати направлення рахунку поштою (або службою курєрської доставки) чи представником покупця під розпис. Моментом отримання рахунку для оплати покупцем є дата відправлення електронного повідомлення на адресу osit@nzf/com/ua або дата відправлення повідомлення факсимільним звязком на номер 0566-654-403.

Згідно п. п. 3.4, 3.5 ОСОБА_3 покупець розраховується з постачальником за товар у грошовій формі; оплата здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника; датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов ОСОБА_3 між сторонами було підписано специфікації до договору поставки (т. 1, а.с. 42-57).

На виконання умов укладеного ОСОБА_3 та специфікацій до нього позивач у період з 06.05.2014р. по 17.12.2015р. поставив відповідачу товар на загальну суму 60 248 182 грн. 87 коп., що підтверджується залізничними накладними, сертифікатами якості, податковими накладними тощо (т.1, а. с.61-196, т. 2, а.с. 1-150, т. 3, а.с. 1-150, т. 4, а.с. 1-150, т. 5, а.с. 1-150, т.6, а.с. 1-150, т. 7, а.с. 1-150, т. 8, а.с. 1-133).

Відповідно до вимог п. 3.3 ОСОБА_3 позивачем на адресу відповідача електронною поштою направлялися скановані копії рахунків та податкових накладних, що підтверджується відповідними електронними листами та не заперечується відповідачем (т. 8, а.с.134-150, т. 9, а.с. 1-60).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, вартість поставленого товару оплачував несвоєчасно, із порушенням строку, встановленого п. 3.3 ОСОБА_3, на підтвердження чого позивачем в матеріали справи надані банківські виписки (т. 9, а.с. 62-98).

Крім того, на час звернення позивача із даним позовом до суду за відповідачем рахувалась заборгованість за поставлений позивачем товар за період з 09.12.2015р. по 12.12.2015р. в розмірі 6 305 722 грн. 95 коп., яка оплачена відповідачем вже під час судового розгляду даної справи.

У п. 8.2 ОСОБА_3 сторони узгодили, що у випадку прострочення оплати товару, покупець сплачує постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочки оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період утворення прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочки.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за загальний період з 19.02.2015р. по 02.03.2016р., по кожному рахунку окремо, у загальному розмірі 1 284 915 грн. 64 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 141 558 грн. 93 коп. 3% річних за період з 21.06.2014р. по 02.03.2016р. та інфляційні втрати в сумі 1 999 027 грн. 64 коп. з період з листопада 2014р. по липень 2015р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі ОСОБА_3 поставки товару, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідає умовам ОСОБА_3 та вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 284 915 грн. 64 коп. суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач подав клопотання від 21.03.2016р. № 3213-4016, в якому просив суд на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 с. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити нарахований позивачем розмір пені на 80%.

Клопотання обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства, яке утворилося внаслідок інфляційних процесів в економіці держави та складної ситуації у промисловій сфері, зокрема, металургії, що призвело до вимушеного простою на дому окремих працівників заводу та скорочення обсягів виробництва у травні-грудні 2015р., січні 2016р. На підтвердження викладених у клопотанні обставин, відповідачем до матеріалів справи надані копії наказів голови правління про організацію роботи підприємства з травня 2015р. по січень 2016р., копію звіту про фінансові результати за 2015 рік, копію довідки головного бухгалтера від 14.03.2016р. про поточну кредиторську заборгованість підприємства станом на 01.01.2016р.тощо.

Крім того, відповідач зауважив, що розмір пені, нарахованої позивачем, є надмірно великим у порівнянні із можливими збитками позивача, при чому останнім не надано жодного доказу на підтвердження понесення таких збитків. Водночас, просив суд врахувати погашення заборгованості перед позивачем у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, та той факт, що оплата за отриманий товар відповідачем здійснена в повному обсязі, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково. Крім того, суд зазначає, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зменшити пеню на 50% до 642 457 грн. 82 коп.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_3 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 1 999 027 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 141 558 грн. 94 коп. 3% річних та 642 457 грн. 82 коп. пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Донецьким області пов'язаної із даним спором справи № 905/1093/16 за позовом ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» до ПАТ «МК» Азовсталь» про визнання недійсним договору поставки від 01.06.2012р. № 012/12-15/1203586, то воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому повязаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 2-4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у звязку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох повязаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 Господарського процесуального кодексу України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно зі статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Господарський суд вважає, що порушення провадження у справі, предметом спору у якій є визнання спірного договору недійсним, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі № 904/645/16, в якій предметом спору є стягнення пені, інфляційних та 3% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару за договором поставки від 01.06.2012р. № 012/12-15/1203586, оскільки господарський суд, встановивши, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить чинному законодавству, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині.

У межах справи, що розглядається, суд не вбачає перешкод для самостійної оцінки доказів у сукупності з метою винесення законного і об'єктивного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 904/925/14 від 10.07.2014р.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Водночас, оскільки позивачем під час судового розгляду справи подано заяву про зменшення позовних вимог, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, сплачена ним сума судового збору у розмірі 92 035 грн. 22 коп. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, згідно клопотання, викладеного у заяві про уточнення позовних вимог від 17.03.2016р. № 09-4/1.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43,49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) 642 457 грн. 82 коп. (шістсот сорок дві тисячі чотириста пятдесят сім грн. 82 коп.) пені, 141 558 грн. 93 коп. (сто сорок одну тисячу пятсот пятдесят вісім грн. 93 коп.) 3% річних, 1 999 027 грн. 64 коп. (один мільйон девятсот девяносто девять тисяч двадцять сім грн.. 64 коп.) інфляційних втрат, 51 382 грн. 53 коп. (пятдесят одну тисячу триста вісімдесят дві грн. 53 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 92 035 грн. 22 коп. (девяносто дві тисячу тридцять пять грн. 22 коп.), перерахований згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 03.02.2016р., яке знаходиться в матеріалах справи № 904/645/16.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повне рішення складено 18.04.16р.