РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/2838/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ»

про стягнення 17 377,43 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Майєр К.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» про стягнення 17 377,43 грн. (з яких: 11 000,00 грн. основного боргу, 821,38 грн. пені, 56,05 грн. трьох відсотків річних та 5 500,00 грн. штрафу), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. порушено провадження у справі № 910/2838/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 10.03.2016 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.03.2016 р. надав оригінали документів для огляду в судовому засіданні та документи для долучення документів до матеріалів справи; позовні вимоги підтримав в частині стягнення пені, штрафу та трьох відсотків річних, оскільки основний борг було сплачено відповідачем 09.03.2016 р., просив їх задовольнити.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 16.03.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав. До Господарського суду міста Києва 04.03.2016 р. повернувся конверт з направленою ухвалою про порушення провадження у справі з відміткою відділення поштового зв'язку «за зазначеною адресою не знаходиться».

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, для дослідження доказів у справі, ухвалою від 16.03.2016 р., керуючись ст. 77 ГПК України, розгляд справи відклав на 13.04.2016 р.; повторно зобов'язав відповідача виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у даній справі.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 13.04.2016 р. не з'явився, вимог ухвал суду в даній справі не виконав, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір № 246-15 від 26.08.2015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й) (надалі - договір) строком до 31.12.2015 р. включно.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач зобов'язався згідно з п. 2.1. договору за дорученням відповідача на умовах, передбачених у договорі, надавати послуги по розміщенню рекламних матеріалів замовника на поверхнях спеціальних конструкцій, згідно з узгодженою сторонами адресною програмою.

Відповідач зобов'язався відповідно до п.3.2.6. договору здійснювати розрахунки з виконавцем у відповідності до умов даного договору.

Пунктом п 5.1. договору визначено, що вартість рекламної кампанії залежить від кількості зарезервованих поверхонь спеціальних конструкцій, строку рекламної кампанії та встановлюється сторонами у відповідних додатках до договору.

Позивач пояснив суду, що на виконання даного пункту сторонами було узгоджено кількість поверхонь спеціальних конструкцій та строки рекламної кампанії, а саме: у жовтні 2015 р. на суму 12 000,00 грн.

Згідно п. 5.3.1. та 5.3.2. договору, оплата здійснюється замовником протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту резервування в розмірі 100 % від вартості першого місяця рекламної кампанії. В подальшому розмір передоплати складає 100 % місячної вартості рекламної кампанії, та має бути сплачений не менше, ніж за 5 календарних днів, до початку поточного місяця рекламної кампанії (якщо інше не зазначено в акті резервування. Факт неотримання рахунку не звільняє замовника від здійснення плати).

Відповідно до п. 4 акту резервування № 150926.0077 від 26.09.2015 р., вартість рекламної кампанії підлягає оплаті в строк 31.10.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, ним були належним чином виконані зобов'язання за договором, про що свідчить підписаний обома сторонами акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), після чого відповідач не оплатив вартість робіт та послуг позивача згідно з узгодженою сторонами адресною програмою, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 4145.001 від 31.10.2015 р. на суму 12 000,00 грн.

04.02.2016 р. на адресу відповідача була направлена вимога (вих. № 3489 від 03.02.2015 р.) на суму 11 000,00 гривень, про що свідчить квитанція (фіскальний чек № 5789 від 04.02.2016 р.) та опис вкладення у цінний лист від 04.02.2016 р. (копії додано до матеріалів).

Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Таким чином, ТОВ «Октагон-Аутдор» послуги були надані у повному обсязі у жовтні 2015 року на суму 12 000,00 грн.

Станом на 18.02.2016 р. умови договору відповідачем в повному обсязі не виконані. Позивач виставляв відповідачу рахунки, з яких залишався неоплаченим, зокрема, рахунок № 4145 від 29.09.2015 р. на суму12 000,00 грн., за яким не сплачено 11 000,00 грн. (боржник частково сплатив рахунок, про що свідчить виписка з рахунку від 18.12.2015 р. № 240 ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - копія додана до матеріалів справи).

Доказом виставлення позивачем та одержання відповідачем зазначеного рахунку на оплату наданих послуг з розміщення реклами є посилання на нього в акті здачі-приймання робіт (надання послуг), згідно з яким відповідачем були прийняті послуги з розміщення реклами на суму 12 000,00 грн. без жодних зауважень та заперечень щодо вартості, об'єму та якості отриманих послуг.

Проте, відповідач у встановлений строк вартість отриманих послуг повністю не оплатив.

Таким чином, заборгованість ТОВ «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» станом на 18.02.2016 р. за надання послуг з розміщення реклами у жовтні 2015 р. становить 11 000,00 грн.

Враховуючи наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» про стягнення 17 377,43 грн. (з яких: 11 000,00 грн. основного боргу, 821,38 грн. пені, 56,05 грн. трьох відсотків річних та 5 500,00 грн. штрафу), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й), тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг за даним договором не виконав належним чином.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

У судовому засіданні 16.03.2016 р. позивач надав суду клопотання, в якому просив суд припинити провадження щодо вимог про стягнення з відповідача 11 000,00 грн. основного боргу, оскільки 09.03.2016 р. відповідач сплатив суму основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням № 659 від 09.03.2016 р. на банківською випискою.

У відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки відповідач сплатив 09.03.2016 р. суму основного боргу в розмірі 11 000,00 грн. за спірним договором після порушення провадження у даній справі - 22.02.2016 р., то провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 11 000,00 грн. заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й), підлягає припиненню у зв'язку відсутністю предмету спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» просить суд також стягнути з відповідача 56,05 грн. 3 % річних за період з 19.12.2015 р. до 18.02.2016 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 56,05 грн. 3 % річних за період з 19.12.2015 р. до 18.02.2016 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» просить суд стягнути з відповідача 821,38 грн. пені за період з 19.12.2015 р. до 18.02.2016 р та 5 500,00 грн. штрафу, у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п. 7.1.2. договору, при порушенні замовником зобов'язань по сплаті рекламної кампанії, виконавець вправі нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми боргу за кожен день порушення строку оплати.

Згідно з п. 7.1.4. договору, в разі, якщо прострочення оплати наданих виконавцем послуг триває більше 20 (двадцяти) банківських днів, замовник на вимогу виконавця виплачує останньому штраф у розмірі 50 (п'ятдесяти) відсотків від вартості розміщення реклами, по якій оплата прострочена.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 821,38 грн. пені за період з 19.12.2015 р. до 18.02.2016 р та 5 500,00 грн. штрафу, у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 246-15 від 26.08.20015 р. про надання послуг з проведення рекламної(их) кампанії(й).

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІА КОНСАЛТИНГ» (03110, м. Київ, вул. І. Клименка, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Октагон-Аутдор» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, 2-й під'їзд. Поверх № 10, ) 56 (п'ятдесят шість) грн. 05 коп. трьох відсотків річних, 821 (вісімсот двадцять одну) грн 38 коп. пені, 5 500 (п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. штрафу та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 11 000,00 грн. основного боргу.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 22.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина