Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" квітня 2016 р. Справа № 906/226/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №3003/01 від 30.03.2016 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. від 26.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Групп" (м. Миколаїв)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський завод металевих конструкцій" (м. Житомир)

про стягнення 80300,00 грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача 80300,00 грн. заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу, посилаючись на укладений 04/03/2015 між сторонами договір транспортного експедирування № 04032015, заявки відповідача за період з 06.03.2015 по 15.05.2015, рахунки на оплату за період з 12.03.2015 по 19.05.2015,товарно -транспортні накладні від 10.03.2015 по 18.05.2015.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в позові просить відмовити повністю, зазначив, що позивач посилається на те, що разом з вимогою про сплату заборгованості ним було надіслано на адресу відповідача рахунки на оплату (№,№ 107, 167, 187, 174, 203, 210, 216, 217, 218, 235), однак у вказаних рахунках була відсутня інформація щодо змісту та обсягу наданих послуг - відсутня інформація про номери та дати ТТН, номери машини, прізвища водіїв, назви маршрутів. Натомість позивач додав до позовної заяви інші (подібні) рахунки, які містять інформацію про маршрути, номера машин та ПІБ водіїв. Такі рахунки не можуть бути обґрунтуванням позовних вимог позивача. Крім того, по останнім ТТН № 3 від 30.04.2015 та № 42 від 15.05.2015 взагалі відсутні рахунки-фактури та заявки на перевезення на підставі яких можна було б хоча б визначити вартість таких перевезень. Рахунки-фактури по даним перевезенням позивач не надавав, тому у відповідача не виникло обов'язку щодо сплати даних перевезень.(а.с.67,68).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в позові просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський завод металевих конструкцій" (м. Житомир) (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Групп" (експедитор) укладено договір транспортного експедирування № 04032015 (надалі - договір) ( а.с.10 -13)

Відповідно до п.1.1. договору експедитор від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення перевезення вантажу замовника автомобільним транспортом у міжміському сполученні.

Згідно з п.1.3 договору експедитор за плату організовує перевезення вантажу, визначеного в заявці замовника, яка надається експедиторові у письмовій формі шляхом факсимільного зв'язку не пізніше ніж за 12 годин, яка погоджується експедитором, шляхом заповнення граф "перевізник або експедитор","автотранспорт", "водій",її підписання, проставлення печатки та направлення по факсу, пошті або електронній пошті.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується транспортним документом -ТТН.(п.1.4 договору).

Пунктом 4.1.4. та п.4.1.5 договору сторони передбачили обов'язок експедитора своєчасно доставити ввірений вантаж у пункт призначення та передати його уповноваженій особі одержувача, визначеного в супровідних документах.

Умовами п. п. 6.1, 6.2. та 6.3. договору сторони визначили, що належні експедитору суми за транспортні та експедиторські послуги може оплачувати замовник при поданні заявки (передоплата). Остаточний розрахунок за платежами за транспортно-експедиторські послуги проводить замовник на підставі рахунка-фактури експедитора. Рахунок-фактуру замовник повинен оплатити протягом 3 (трьох) робочих днів після його одержання.

Сторони у пункті 11.1. договору погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2015 року. Пунктом 11.2. передбачено, що договір можна пролонгувати на підставі додаткової угоди сторін до нього.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Позивач в позовній заяві вказує, що за період з 12 березня 2015 по 19 травня 2015 ним забезпечення перевезення вантажу за заявками ТОВ "Житомирський завод металевих конструкцій" на загальну суму 86 300, 00 грн.

Відповідач в свою чергу зобов'язання належним чином не виконав та частково оплатив послуги на суму 6 000, 00 грн, про що свідчить платіжне доручення №4929 від 13.05.2015.

Таким чином, позивач зазначив про наявну у відповідача заборгованості в розмірі 80 300, 00 грн.

24.12.2015 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу №24-12/15-02 про сплату заборгованості, яка була отримана відповідачем 29.12.2015 ( а.с.47-52). Згідно вимоги позивач просить сплатити заборгованість у сумі 80 300, 00 грн за рахунками-фактурами, що повторно направлені відповідачу, а саме рахунки на оплату: №107 від 12.03.2015; №167 від 09.04.2015; №187 від 17.04.2015; №203 від 27.04.2015; №174 від 27.04. 2015; №210 від 30.04.2015; №216 від 06.05.2015; №217 від 07.05.2015; №218 від 07.05.2015; №235 від 19.05.2015, протягом трьох робочих днів з дня їх отримання.

Вимога щодо сплати боргу залишена відповідачем без відповіді.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач посилається на те, що разом із вимогою про сплату боргу ним було надіслано на адресу відповідача рахунки-фактури на оплату, однак у вказаних рахунках була відсутня інформація щодо змісту та обсягу наданих послуг - відсутня інформація про номери та дати товарно-транспортних накладних , номери машин, прізвища водіїв, назви маршрутів. Натомість, як зазначає відповідач у своєму відзиві до позову, додані інші подібні рахунки, тому такі рахунки не можуть бути обґрунтуванням позовних вимог. Крім того, у відзиві вказано, що по останнім товарно-транспортним накладним (ТТН №3 від 30.04.2015, ТТН №42 від 15.05.2015) взагалі відсутні рахунки-фактури та заявки на перевезення, на підставі яких можна було б визначити вартість таких перевезень, а тому у відповідача не виникло обов'язку щодо сплати даних перевезень.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі транспортного експедирування №04032015 від 04.03.2015.

Згідно ст. 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Нормами ч.1 ст.929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.929 ЦК України).

Так, п. 1.3. договору сторони визначили, що експедитор за плату організовує перевезення вантажу, визначеного в заявці замовника, яка надається експедиторові у письмовій формі шляхом факсимільного зв'язку не пізніше ніж за 12 годин, яка погоджується експедитором, шляхом заповнення граф "перевізник або експедитор", "автотранспорт", "водій", її підписання, проставлення печатки та направлення по факсу, пошті або електронній пошті.

Згідно п.1.4. договору факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується транспортним документом - ТТН.

За приписами ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

З наявних в матеріалах справи заявок вбачається, що відповідач, згідно п.1.3. договору, направив позивачу заявки, які були прийнятті останнім до виконання шляхом підписання уповноваженою особою та проставлення печатки.

Таким чином судом встановлено, що згідно заявок відповідача на адресу позивача, скріплених печатками ТОВ "Авто-Групп", від 06.03.2015 № 4 на суму 12500,00грн ; від 08.04.2015 № 8 на суму 10000, 00 грн; від 10.04.2015 №10 на суму 3000, 00 грн; від 16.04.2015 №16 на суму 4500, 00 грн; від 22.04.2015 №22 на суму 10000, 00 грн; від 27.04.2015 №27 на суму 10000, 00 грн; від 04.05.2015 №31 на суму 4500, 00 грн; від 04.05.2015 №30 на суму 5000, 00 грн; від 05.05.2015 №32 на суму 4600, 00 грн, від 15.05.2015 №18 на суму 4500, 00 грн, що загалом складає - 68 600, 00 грн. позивач здійснив перевезення вантажу (а.с. 37-46). Крім того позивачем організовано перевезення без заявки за товарно - транспортними накладними №42 від 15.05.2015 на суму 12000, 00 грн та №3 від 30.04.2015 на суму 5700, 00 грн, на яких містяться печатки сторін (а.с. 31;35). Таким чином, позивачем здійснено транспортні послуги на загальну суму 86300, 00 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №4929 від 13.05.2015 відповідачем оплачено 6000, 00 грн за транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку №107 від 12.03.2015.

Так заборгованість відповідача складає 80300, 00 грн, яка на день розгляду справи ним не погашена.

Щодо підтвердження факту здійснення позивачем двох перевезень без складання заявок та направлення рахунків згідно ТТН №42 від 15.05.2015 на суму 12000,00 грн та №3 від 30.04.2015 на суму 5700, 00 грн суд зазначає наступне.

На виконання вимог ухвали господарського суду від 31.03.2016 у справі №906/226/16 позивачем надіслані оригінали заявок, ТТН, рахунків на оплату за спірний період, які оглянуті в судовому засіданні 14.04.2016.

Як вбачається з товарно - транспортної накладної №3 від 30.04.2015 її зміст відповідає змісту рахунку на оплату №215 від 05.05.2015 щодо транспортно - експедиційних послуг по назві маршруту Житомир -Ладижин, номеру а/м РЕНО ВКО10ВВ/ВК8114ХХ, ,призвіщу водія - ОСОБА_3

Аналогічні відомості вбачаються з товарно - транспортної накладної №42 від 15.05ю2015, зміст якої відповідає змісту рахунку на оплату №231 від 15.05.2015 щодо транспортно - експедиційних послуг по назві маршруту Житомир -Миколаїв, номеру а/м Даф ВЕ5368ВВ/ВЕ3429ХР, призвіщу водія - ОСОБА_4

Кожна з перелічених ТТН містить відмітку відповідача щодо отримання послуг експедитора відповідно до п. 1.4 договору.

Таким чином, надання послуг позивачем без отримання заявок від відповідача не свідчить про невиконання позивачем умов договору.

За вказаного та враховуючи, що саме відповідач подав заявки на перевезення визначеного у них товару, а також те, що у ТТН наявні всі необхідні відмітки про виконання замовлених послуг, у суду відсутні підстави приймати до уваги доводи товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський завод металевих конструкцій" стосовно того, що зазначені у його запереченнях рахунки на оплату та ТТН не є доказами про надання експедиційних послуг за договором.

Суд приймає до уваги, що згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Допущені при складанні товарно-транспортних накладних недоліки чи помилки, не впливають на результат вирішення спору, оскільки згідно встановлених судом обставин не спростовують належність цього доказу.

При цьому суд враховує, що згідно пояснень, наданих представниками сторін в процесі розгляду справи, інших договірних правовідносин між сторонами не існувало.

Господарський суд враховує, що всі первинні документи разом з вимогою про сплату боргу ввід 24.12.2015 №24-12/15-02 , які є підставою для проведення розрахунків згідно п.п.6.2,6.3. договору, направлені позивачем на адресу відповідача, згідно вказаного в описі вкладення переліку, доказом чого є фіскальний чек та опис вкладення від 26.12.2015. Отримані вказані документи відповідачем 29.12.2015.

До того ж, відповідачем будь-яких заперечень після отримання поштового відправлення, до звернення позивача з позовом до суду, на адресу позивача не направлено. Не містять матеріали справи також доказів застосування сторонами відповідальності, передбаченої п. 7.1 договору, за порушення своїх зобов'язань за цим договором..

Таким чином, позивачем у спірний період надано послуг, які неоплачені відповідачем, на загальну суму 80300,00 грн, що підтверджується первинними документами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ч. 1 ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Умовами п.п.6.2 та 6.3 договору сторони визначили, що остаточний розрахунок за платежами за цим договором проводить замовник на підставі рахунка-фактури експедитора протягом 3 (трьох) робочих днів після його одержання.

Доказів виконання договірних зобов'язань у встановлений строк відповідачем не надано.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг, ні у встановлений строк, ні станом на час розгляду справи не виконав, вимога позивача про стягнення 80300,00грн боргу є обґрунтованою.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надав. При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягає задоволенню на суму 80300,00грн.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський завод металевих конструкцій" (10001, м. Житомир, вул. Баранова, 87, код 31739156) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-групп" (57007, м. Миколаїв, вул. Кагатна, 1-ж, код 36099161): 80300,00 грн заборгованості за надані транспортно-експедиційні послуги; 1378,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.04.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу (рек. з пов)