ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2016 р. Справа № 911/793/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПОЛІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малка-Транс»

про стягнення 509 975,68 грн Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 89 від 05.10.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПОЛІС» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малка-Транс» (далі відповідач) про стягнення 509 975,68 грн заборгованості, з яких: 499 280,67 грн боргу за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар, 7 788,78 грн пені, 2 169,29 грн інфляційних втрат та 736,94 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.03.2016 порушено провадження у справі № 911/793/16, розгляд справи призначено на 25.03.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2016 розгляд справи відкладено на 22.04.2016.

У судовому засіданні 22.04.2016 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 22.04.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПОЛІС» в особі філії «Жовтневе» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Малка-Транс» (Покупець) укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14, згідно якого продавець зобовязався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97 (надалі товар), а покупець прийняти та оплатити такий товар.

Згідно п. 1.4. договору перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1. договору визначено, що оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною до договору.

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунки за договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами. За домовленістю сторін може проводитись готівковий розрахунок та/або розрахунок векселем. Зміна форми розрахунку закріплюється сторонами у додатковій угоді, яка є невідємною частиною до договору.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. договору, та діє до « 31» грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Протоколами погодження вільних відпускних цін на постачання молока від 01.03.2014, 25.03.2014, 01.04.2014, 11.04.2014, 21.04.2014, 22.05.2014, 15.09.2014, 01.10.2014, 16.10.2014, 01.122014, 16.12.2014, наявними в матеріалах справи сторонами погоджено відпускні ціни.

Судом встановлено, що на виконання п. 1.1. договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 позивачем за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 623 280,67 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи спеціалізованими товарними накладними та прийомними квитанціями, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

12.01.2016 позивач в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості № 1 від 12.01.2016, згідно якої вимагав у останнього розглянути вимогу та сплатити 499 280,67 грн за поставлений товар протягом 7 днів з моменту отримання вимоги. Вказана вимога 20.01.2016 отримана представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та залишена без задоволення.

Відповідач за отриманий за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 товар сплатив позивачу 3 124 000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, карткою рахунку та даними бухгалтерського обліку, решту боргу у розмірі 499 280,67 грн (3 623 280,67 грн 3 124 000 грн) за отриманий від позивача товар не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 499 280,67 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом звіряння взаємних розрахунків від 06.01.2015, підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору.

Предметом позову є вимоги про стягнення 499 280,67 грн боргу за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар, 7 788,78 грн пені, 2 169,29 грн інфляційних втрат та 736,94 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 позивачем за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 623 280,67 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи спеціалізованими товарними накладними та прийомними квитанціями, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору; 12.01.2016 позивач в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості № 1 від 12.01.2016, згідно якої вимагав у останнього розглянути вимогу та сплатити 499 280,67 грн за поставлений товар протягом 7 днів з моменту отримання вимоги, яка 20.01.2016 отримана представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та залишена без задоволення; відповідач за отриманий за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 товар сплатив позивачу 3 124 000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, карткою рахунку та даними бухгалтерського обліку, решту боргу у розмірі 499 280,67 грн (3 623 280,67 грн 3 124 000 грн) за отриманий від позивача товар не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 499 280,67 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом звіряння взаємних розрахунків від 06.01.2015, підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 499 280,67 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 499 280,67 грн боргу за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014, позивачем за період з 28.01.2016 по 14.02.2016 нараховано 7 788,78 грн пені на суму боргу 499 280,67 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За несвоєчасне, понад встановлений договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу (п. 4.2. договору).

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому у позовній заяві розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 28.01.2016 по 14.02.2016 на суму боргу 499 280,67 грн складає 10 804,11 грн. Відтак, вимога про стягнення 7 788,78 грн пені підлягає задоволенню судом повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014, позивачем за період з 28.01.2016 по 14.02.2016 нараховано 2 169,29 грн інфляційних втрат та 736,94 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також період 3 % річних, що вказаний позивачем в поданому у позовній заяві розрахунку 3 % річних, арифметично вірний розмір 3 % річних, нарахованих за період з 28.01.2016 по 14.02.2016 становить загалом 738,66 грн. 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 736,94 грн 3 % річних підлягає задоволенню повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог. Водночас, враховуючи відсутність інфляційних процесів в економіці України в січні та лютому 2016 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2 169,29 грн інфляційних втрат.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 499 280,67 грн боргу за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар, 7 788,78 грн пені та 736,94 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малка-Транс» (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Р. Люксембург, буд. 14; ідентифікаційний код 25568003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПОЛІС» (41600, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 37052185) 499 280 (чотириста девяносто девять тисяч двісті вісімдесят гривень) 67 коп. боргу за переданий згідно договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20-14 від 01.03.2014 товар, 7 788 (сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень) 78 коп. пені, 736 (сімсот тридцять шість гривень) 94 коп. 3 % річних та 7 490 (сім тисяч чотириста девяносто гривень) 89 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 26.04.2016

Суддя П.В.Горбасенко