ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 р. Справа №917/309/16

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

до приватного підприємства "Есмон-Сервіс"

про зобов'язання визнати кредиторські вимоги та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про зобов"язання відповідача в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_1 визнати грошові вимоги позивача в сумі 210185 грн. 29 коп. та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу відповідача.

Відповідач відзиву на позов не надав. Вимоги ухвалу суду від 02.03.2016 р. відповідач не виконав. Копії ухвал суду від 02.03.2016 р. та від 30.03.2016р. надіслані на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, що відповідає адресі відповідача, зазначеній у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.54-55, 67-68) повернулися до суду не врученими з відміткою пошти адресат вибув (а.с.56-59, 64-66).

Згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Позивач вимоги ухвали суду від 02.03.2016р. не виконав. про наявність поважних причин невиконання ухвали суду від 02.03.2016р. позивач не повідомив. Копії ухвал суду від 02.03.2016р. та від 30.03.2016р. позивач отримав, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (а.с. 60, 63).

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому зсіданні відповідно до статті 85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 04.03.2011р. приватним підприємством "ЕСМОН-СЕРВІС" була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, згідно якої приватне підприємство "ЕСМОН-СЕРВІС" приєдналось до "Умов та Правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування. Банк взяв на себе зобов'язання при наявності вільних грошових ресурсів здійснювати обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого Банк повідомляє клієнту на свій розсуд або у письмовому вигляді, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та клієнта. Згідно п. 3.18.1.1 "Умов та Правил надання банківських послуг" банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Позивач також вказує, що починаючи з січня 2014 року приватне підприємство "ЕСМОН-СЕРВІС" почало користуватися послугою "Гарантований платіж", інформація про послугу розміщена на Інтернет на сайті www.privatbank.ua. Розділом 3.2.2 "Умов та Правил надання банківських послуг" регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж". Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "Приватбанк" надає за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заявок на договірне списання коштів, згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п.3.1.1.74 Умов).

Позивач стверджує, що станом на 21.10.2015р. у приватного підприємства "ЕСМОН-СЕРВІС" за Договором банківського обслуговування (послуга "Кредитний ліміт") нараховується заборгованість в сумі 117477,59 грн., з яких: заборгованості за кредитом 40000 грн.; заборгованості по відсотками за користування кредитом 33785,41 грн.; комісія 6480,12 грн.; пеня 37212,06 грн. і що ПП "ЕСМОН-СЕРВІС" користуючись послугою "Гарантований платіж" свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків, пені належним чином не виконувало, у зв'язку з чим, станом на 28.10.2015р. за ПП "ЕСМОН-СЕРВІС" рахується заборгованість в сумі 92707,70 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 33158,13грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 30789,98 грн., пеня 28759,59 грн. і таким чином, загальна сума грошових вимог ОСОБА_2" до ПП "ЕСМОН-СЕРВІС" становить 210 185,29 грн.

Крім того, позивач зазначає, що 29.10.2015р. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на адресу ПП "ЕСМОН_СЕРВІС" в особі голови ліквідаційної комісії направив заяву про розгляд, визнання кредиторських вимог в сумі 210185,29 грн., та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Однак відповідь від голови ліквідаційної комісії про результати розгляду вимог, банк не отримав. Отже, ліквідаційною комісією кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не розглядались та не вирішувалось питання про їх визнання або відхилення і фактично ліквідаційна комісія відповідача ухилилась від їх розгляду.

Дослідивши надані у справі докази суд при вирішенні спору виходить з наступного:

У позовній заяві не вказано, чи надавався відповідачу кредит, не вказана сума кредиту і дата його надання (якщо таке надання мало місце), а також не вказані докази цих обставин і додані до позовної заяви не засвідчені належним чином копії документів та доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містять таких відомостей.

На підтвердження кредиторських вимог позивач надав не засвідчений витяг із "Умов та правил надання банківських послуг", не засвідчені копії: заявок на гарантований платіж (а.с. 23-34), довідки про розміри встановлених лімітів (а.с. 13) та інші не засвідчені належним чином копії.

Згідно ч.2 ст.36 ГПК України письмові докази подається в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12,2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції копії, які видаються підприємствами , установами, організаціями та їх об"єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Таким чином, зазначена у позовній заяві кредиторська заборгованість належними доказами не підтверджена.

Як вказувалось вище, позивач у позовній заяві зазначає, що 29.10.2015р. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на адресу ПП "ЕСМОН СЕРВІС" в особі голови ліквідаційної комісії направив заяву про розгляд, визнання кредиторських вимог в сумі 210185,29 грн., та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу боржника.

На підтвердження надіслання заяви з кредиторськими вимогами позивачем надана не засвідчена належним чином копія опису вкладень (у відмітці про засвідчення копії опису всупереч вимогам пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55 не вказана посада особи, що засвідчила копію і дата засвідчення копії - а.с. 46) та не засвідчена належним чином копія заяви від 29.10.2015р. (у відмітці про засвідчення копії заяви не вказана дата засвідчення копії, посада і прізвище особи, що засвідчила копію - а.с. 44-45).

Таким чином, з врахуванням наведеної вище статті 36 ГПК України та постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 позивачем не надані належні докази звернення до відповідача з кредиторськими вимогами.

Згідно ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Оскільки Цивільним кодексом України встановлено строк розгляду кредиторських вимог то неприйняття відповідного рішення та ненадіслання його кредитору у цей строк є ухиленням ліквідаційної комісії від розгляду кредиторських вимог.

Неотримання кредитором у зазначений ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України строк рішення боржника за результатами розгляду кредиторських вимог свідчить про ухилення боржника від розгляду таких вимог, отже про ухилення боржника від розгляду кредиторських вимог позивачу (кредитору) стає відомо після спливу строку, визначеного ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач у позовній заяві він звернувся до відповідача з заявою про визнання кредиторських вимог 29.10.2015р. Доказів дати отримання відповідачем вказаної заяви відповідач у позовній заяві не навів, до позовної заяви не додав і на вимогу суду (ухвала від 02.03.2016р.) не надав і, таким чином, не підтвердив дату початку перебігу визначеного ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України строку розгляду вказаної у позові заяви. Разом з тим, виходячи з вказаної позивачем дати його звернення до відповідача з кредиторськими вимогами (29.10.2015р.) та з врахуванням строку поштового перебігу та визначеного ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України строку розгляду кредиторських вимог позивач мав дізнатися про ухилення відповідача від розгляду вимог кредитора (позивача) в перших числах грудня 2015 р.

Згідно ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

За змістом вказаної норми Цивільний кодекс України ототожнює ухилення від розгляду вимог кредитора з відмовою ліквідаційної комісії у задоволенні таких вимог.

Таким чином, виходячи зі змісту позовної заяви та наведених норм Цивільного кодексу України позивачем також пропущено визначений ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України строк звернення до суду, оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 29.02.2016р. (а.с.2).

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні положення закріплено в статті 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Стаття 33 ГПК України обов"язок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Позивач свої вимоги не обґрунтував.

Виходячи з наведеного позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 19.04.2016р.