ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 квітня 2016 р. Справа № 902/18/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Судді: Баранов М.М., Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Д.Нестеров

за участю представників:

позивача : Котягін А.С. - згідно договору;

відповідача : не з'явився.

Місце розгляду справи : приміщення суду, кімн. № 1114

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_2)

про стягнення 84 275,72 грн., з яких 83 000 грн.- боргу, 716, 30 грн.- 3% річних, 559, 42 грн.- інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 84 275,72 грн..

Ухвалою суду від 06.01.2016 р. було порушено провадження у справі № 902/18/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.01.2016 р..

У зв'язку з тим, що суддя Білоус В.В. перебував на лікарняному, розгляд справи № 902/18/16, призначений на 26.01.2016 р., не відбувся.

Враховуючи викладене ухвалою від 10.02.2016 р., справу № 902/18/16 було призначено до розгляду на 25.02.2016 р..

25.02.2016 р. суддею Білоусом В.В. подано заяву про призначення колегії для розгляду справи № 902/18/16.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 25.02.2016 р. за вказаною заявою створено колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Білоуса В.В., суддів:Кожухар М.С., Яремчук Ю.О..

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 25.02.2016 р. справу № 902/18/16 прийнято судовою колегією до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.03.2016 р..

Ухвалою суду від 17.03.2016 року призначено вказану справу до розгляду в судовому засіданні на 12.04.2016 року.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 11.04.2016 року, на підставі заяви судді Білоуса В.В. від 11.04.2016 року, суддю Кожухар М.С. виведено зі складу колегії суддів по справі № 902/18/16 у зв'язку із перебуванням у відпустці; та для розгляду зазначеної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоус В.В., члени колегії - судді: Баранов М.М. та Яремчук Ю.О..

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 12.04.2016 р. справу № 902/18/16 прийнято судовою колегією до свого провадження провадження.

Відповідач вимоги ухвали суду від 17.03.2016 р. про явку в судове засідання представника, про надання додаткових доказів, в тому рахунку, відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог не виконав. Письмових пояснень про причини невиконання вимог ухвали суду не надав.

Копія ухвали від 17.03.2016 р. була надіслана відповідачеві на адресу яка вказана в позовній заяві рекомендованим листом та повернута органом поштового зв'язку до суду разом з довідкою ф.20 із зазначенням причини повернення: "За зазначеною адресою не проживає".

Згідно ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Як вбачається також із п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із копією ухвали відповідачу та, як належне повідомлення останнього про час і місце судового розгляду справи за його участю. Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду справи за його участю.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника відповідача в судове засідання, неподання відповідачем витребуваних судом доказів, в тому рахунку відзиву на позов, контррозрахунку позовних вимог не перешкоджає вирішенню спору, та на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представника відповідача.

Представником позивача в судовому засіданні подано заяву про відмову від позовних вимог про стягнення 559, 42 грн.- інфляційних втрат, 716, 30 грн.- 3% річних.

Судом роз'яснено представнику позивача наслідки часткової відмови від позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив про те, що наслідки часткової відмови від позовних вимог йому відомі та зрозумілі.

Суд прийняв відмову позивача від позовних вимог про стягнення 559, 42 грн.- інфляційних втрат, 716, 30 грн.- 3% річних, як таку, що не суперечить закону та матеріалам справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 12.04.2016 р. суд припинив провадження в справі № 902/18/16 щодо позовних вимог в частині стягнення 559, 42 грн.- інфляційних втрат, 716, 30 грн.- 3% річних на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Повно, всебічно, об'єктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд, на підставі ст. 11, 16, 20, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 655, 692, 712 ЦК України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в сумі 83 000 грн.- боргу.

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

01.05.2015 р. між позивачем (в договорі - "Покупець") та відповідачем (в договорі - "Постачальник") було укладено договір поставки товару № 01/05/2015 (надалі Договір).

Згідно п.1.1 договору на умовах даного договору Постачальник зобов'язується виготовити, поставити та передати у власність Покупцю визначений цим договором товар, а Покупець зобов'язується прийняти названий товар та оплатити його.

Згідно п.1.2 Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються рахунком-фактурою на кожну окрему партію.

Згідно п.2.3 Договору Постачальник поставляє виготовлений товар в обумовлений термін.

Згідно п.4.1 Договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, передбаченою у рахунках-фактурах за кожну одиницю товару.

Згідно п.4.2 Договору товар поставляється на умовах постачання на територію Постачальника.

Згідно п.7.1 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 30.04.2016 р..

На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 83 000 грн., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 12 від 01.05.2015 р. на суму 63 000 грн. та банківською випискою від 02.06.2015 р. на суму 20 000 грн.(а.с.75-76).

Відповідач зобов'язання взяті в договорі щодо поставки товару не виконав.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 83 000 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Позивач звертався до відповідача із вимогою № 7/ТО від 07.09.2015 р. в якій вимагав у семиденний строк від дня отримання даної вимоги повернути позивачу 83 000 грн. або в повному обсязі виконати свої зобов'язання за договором поставки № 01/05/2015 від 01.05.2015 р..

Вказана вимога залишена відповідачем без реагування.

Зміст договору, взятих в ньому зобов'язань свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, купівлі-продажу товару, які регулюються ст. 712, ст.655 ЦК України.

Згідно ст. 655, ст.712 ЦК України за договором купівлі-продажу, положення якого застосовуються до договорів поставки згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525, ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.І ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення боргу в сумі 83 000 грн. є правомірними, і підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам чинного законодавства та умовам договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 83 000 грн. - боргу, згідно договору поставки товару № 01/05/2015 01.05.2015 р. та про їх задоволення.

Окрім того, в позовній заяві позивачем пред"явлено вимогу про стягнення з відповідача 5 400 грн.- витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Надання правової допомоги учасникам судового процесу (склад учасників процесу визначений ст.18 ГПК України) при розгляді спорів в господарських судах передбачено, перш за все, статтею 59 Конституції України, в якій вказано, що кожен має право на правову допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав і в даному випадку позивач використав таке право.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2000 року по справі №1-17/2000 визначено, що положення частини першої ст. 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" треба розуміти як конституційне право, з метою отримання правової допомоги, вибирати захисником своїх прав, крім адвоката, ще й особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, особисто чи за дорученням юридичної особи.

В силу статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю. Представництво інтересів сторони у господарському суді іншими, ніж зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 28 ГПК України, особами не носить обов'язкового характеру і пов'язано лише з волевиявленням самої сторони.

Таким чином, держава в особі відповідних органів визначає певне коло суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження. Правову допомогу можуть надавати, як адвокати, так і особи, які є фахівцями у галузі права і за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Так, відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Однак, в силу ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права закон відносить до витрат на правову допомогу.

Оскільки оплата юридичних послуг віднесена законодавством до судових витрат, то дана категорія послуг не може бути ні матеріальною шкодою, ні тим більш, збитками, з огляду на приписи ст. 225 ГК України, яка прямо вказує що саме відноситься до збитків. Оплата юридичних послуг під визначення збитків не підпадає.

Задовільняючи позов в частині витрат на правову допомогу суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд зазначає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами.

Згідно статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Статтею 12 Закону України «Про адвокатуру» зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3800/10 від 20.11.2008 року Котягін Андрій Сергійович має право на заняття адвокатською діяльністю (належним чином засвідчена копія в матеріалах справи, а.с.28).

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом - Котягіним Андрієм Сергійовичем підтверджуються договором № 07/09/15 від 07.09.2015 р. про надання правової допомоги, згідно п. 1.1. якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги з підготовки позовної заяви та пов'язаних із нею документів для звернення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в господарський суд Вінницької області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 83 000 грн..

Згідно п.5.1. договору про надання правової допомоги за надання правової допомоги визначеної п.1.1. договору клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар в розмірі 5 400 грн.- протягом п'яти банківських днів з моменту підписання даного договору; 4 150 грн.- протягом п'яти банківських днів з моменту стягнення коштів з відповідача.

Згідно п. 7.1. договору про надання правової допомоги цей договір набуває чинності з моменту його підписання і дії до 31.12.2016 р..

На виконання умов договору, позивач платіжним дорученням № 104 від 08.09.2015 р. передав адвокату Котягіну Андрію Сергійовичу кошти у сумі 5 400 грн. в якості оплати за послуги згідно договору № 07/09/15 від 07.09.2015 р..

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва виданого на ім'я Котягін Андрій Сергійович про право на заняття адвокатською діяльністю № 3800/10 від 20.11.2008 року.

Надання правової допомоги позивачу адвокатом Котягіним Андрієм Сергійовичем стверджується також договором № 07/09/15 від 07.09.2015 р., платіжним дорученням № 104 від 08.09.2015 р., складанням позовної заяви, вимог до відповідача, поданням заяви про часткову від позовних вимог позовних вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат Котягін Андрій Сергійович приймав участь у судовому засіданні 12.04.2016 р. в якості представника позивача - ФОП ОСОБА_3.

Пунктом 10 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/78 від 04.03.1998 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України"» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених витрат позивача в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та визначаючи роль адвоката Котягіна Андрія Сергійовича у всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи № 902/18/16, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 5 400 грн. співрозмірною з ціною позову, обґрунтованою та правомірною.

Відшкодовуючи судові витрати на послуги адвоката в розмірі 5 400 грн., суд брав до уваги позицію Вищого господарського суду України висловлену в п.11 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 р. № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" яка полягає в наступному.

Згідно п.11 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 р. № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" у пункті 12 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 N 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (з наступними доповненнями і змінами) зазначено: "Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи". У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При подачі позову позивачем переплачено суму судового збору на 0,01 грн. за подання позовної заяви, а саме сплачено 1 264,15 грн., тоді як необхідно було сплатити 1 264,14 грн.

Разом з тим, при прийнятті даного рішення в частині розподілу судових витрат судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом..

Згідно п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (у редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. № 2), питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

З огляду на відсутність клопотання щодо повернення сум судового збору, судом не вирішується питання про повернення відповідних судових витрат позивачу.

В зв'язку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати на судовий збір в сумі 1 264,14 грн., на підставі ч.2 ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 83 000 грн.- боргу. Судові витрати на судовий збір в сумі 1 264,14 грн. та 5 400 грн.- витрат на правову допомогу адвоката покласти на відповідача.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_2) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2 (АДРЕСА_1) 83 000 грн.- боргу, 1 264,14 грн.- судових витрат на судовий збір та 5 400 грн.- витрат на правову допомогу адвоката. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. Копію даного рішення направити відповідачеві рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 12.04.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 18 квітня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання

Головуючий суддя Білоус В.В.

Судді Баранов М.М.

Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_2)