ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 911/719/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн Беверідж Трейдінг»

до Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН»

про стягнення 27649,66 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. від 23.10.2014 р.);

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Істерн Беверідж Трейдінг» (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН» (відповідач) про стягнення 27649,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки № 000697 від 15.06.20015 року поставив відповідачу товар, а відповідач натомість свого грошового зобов'язання з оплати товару належним чином не виконав, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість з оплати товару у сумі 18609,92 грн. Крім того, позивачем у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 000697 від 15.06.20015 року, заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 3959,51 грн., штрафу у сумі 3921,98 грн., інфляційних втрат у сумі 38,70 грн. та 3% річних у сумі 263,15 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2016 року порушено провадження у справі № 911/719/16 та призначено її до розгляду на 22.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.03.2016 року у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 04.03.2016 року, розгляд справи відкладено на 12.04.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 12.04.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 12.04.2016 року не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно до п.п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 15.06.2015 року між ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» (постачальник) та МПП «ГЕТЬМАН» (покупець) було укладено Договір поставки № 000697 (надалі - Договір).

Згідно з п 1.1 Договору постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої (далі по тексту - продукція) в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору. Погоджена сторонами кількість, асортимент і ціна партії продукції вказується в видаткових та товарно-транспортних накладних (ТТН форма №1-ТН/алкогольні напої/), які є невід'ємною частиною цього договору.

Всі поставки продукції за накладними, оформленими сторонами протягом терміну дії даного договору, вважаються такими, що поставлені на підставі та в межах даного договору, навіть за відсутності безпосередньо в накладній вказівки (посилання) на даний договір (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна, асортимент, найменування, кількість продукції, що продається за цим договором, вказуються в додатковій угоді (додатку/специфікації до цього договору) або можуть узгоджуватися сторонами при підписанні накладної(их) і вказується в ній(их). Ціна, асортимент, найменування, кількість продукції, місце і термін поставки вважаються остаточно узгодженими сторонами цього договору після підписання повноважними представниками сторін (що мають довіреність на отримання/передачу товарно-матеріальних цінностей) накладної(их).

Продукція поставляється партіями. Партією продукції є партія, зазначена в одній видатковій накладній. (п.2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що ціна цього договору визначається виходячи із загальної вартості продукції, поставленої протягом терміну дії цього договору.

Згідно із п. 2.6 Договору разом з продукцією постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні документи:

- видаткову накладну (із зазначенням асортименту, кількості, ціни та загальної вартості партії продукції);

- товарно-транспортну накладну (ТТН форма №1-ТН/ алкогольні напої/);

- документи, що підтверджують якість продукції, що поставляється.

Підписана сторонами видаткова накладна свідчить, що постачальник передав вищенаведені документи покупцеві.

Покупець оплачує вартість кожної партії поставленої продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів у касу постачальника. Підстава для оплати продукції, отриманої покупцем за цим договором, є видаткова накладна, або ТТН форма №1-ТН/ алкогольні напої/, або укладений договір (п. 2.7 Договору).

У відповідності до п. 2.9 Договору покупець зобов'язується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її передачі.

Моментом передачі партії продукції (датою поставки) і моментом переходу права власності на продукцію є дата фактичного отримання продукції, зазначена покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дану продукцію. У разі відсутності відмітки покупця на примірнику видаткової накладної постачальника про дату фактичного отримання продукції, датою поставки і моментом переходу права власності на продукцію вважається дата складання видаткової накладної (п. 2.10 Договору).

Пунктом 2.11 Договору визначено, що оскільки, доставка продукції буде здійснюватися систематично, відпуск продукції покупцю здійснюватиметься без довіреності на отримання цінностей для чого покупець зобов'язаний надати постачальнику письмове повідомлення про зразки печаток/штампів, якими його матеріально-відповідальні особи, будуть завіряти свій підпис на первинних документах під час отримання партій продукції. При цьому, покупець гарантує, що матеріально-відповідальні особи, які будуть завіряти свій підпис печатками/штампами (зразки, яких будуть надані в повідомленні), мають необхідні повноваження та діють на підставі відповідного акту суб'єкта господарювання. У випадку якщо покупець здійснює свою господарську діяльність без застосування печаток/штампів уповноважена особа покупця при прийманні продукції від постачальника повинна в обов'язковому порядку надати довіреність на приймання відповідної партії продукції.

Моментом виконання зобов'язання покупця по оплаті продукції вважається дата зарахування грошових коштів у повному обсязі на поточний рахунок постачальника (п. 2.14 Договору).

На виконання умов Договору ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» 04.08.2015 року поставило, а МПП «ГЕТЬМАН» прийняло товар на загальну суму 19609,92 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-60-035898 від 04.08.2015 року та листом відповідача постачальнику від 15.06.2015 року з наведеними в ньому зразками печаток та штампів покупця.

Видатковою накладною визначені ціна, кількість та номенклатура переданого товару.

Проте, відповідач в порушення умов Договору, взятого на себе грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого товару на суму 19609,92 грн. у повному обсязі не виконав, сплативши 15.01.2016 року 1000,00 грн. за платіжним доручення № 833 з призначення платежу «Оплата за товар зг. накл.№35898 від 04.08.15., в т.ч. ПДВ 20%»

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Договір №000697 від 15.06.20015 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковою накладною РН-60-035898 від 04.08.2015 року, листом відповідача постачальнику від 15.06.2015 року та платіжним дорученням відповідача № 833 від 15.01.2016 року) підтверджується поставка позивачем товару за Договором, прийняття його відповідачем з подальшою частковою оплатою та існуванням заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 18609,92 грн.

Видаткова накладна містить підписи повноважних представників та відбиток штемпелю відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов п. 2.9 Договору, грошове зобов'язання відповідача по оплаті поставленого позивачем за Договором товару мало бути виконане не пізніше 30-ти календарних днів з моменту передачі партії товару.

Проте, відповідач свого грошового зобов'язання у встановлений Договором строк у повному обсязі не виконав, а тому станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 18609,92 грн.

Наявність заборгованості також підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за період: 3 квартал 2015 року, підписаним бухгалтером постачальника ОСОБА_2 та директором відповідача ОСОБА_3 30.09.2015 р.

Інших доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 18609,92 грн. за поставлений на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, додаткових доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Істерн Беверідж Трейдінг» про стягнення з МПП «ГЕТЬМАН» заборгованості у сумі 18609,92 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 3959,51 грн., штрафу у сумі 3921,98 грн., інфляційних втрат у сумі 38,70 грн. та трьох відсотків річних у сумі 263,15 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період часу з 06.09.2015 року по 17.02.2016 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по сплаті коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п. 2.9 цього договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення та штраф в розмірі 20% від вартості партії товару прострочення оплати котрої триває більш ніж 30 календарних днів.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В той же час, як вбачаєтеся з 4 пункту оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що він є арифметично вірним, а тому за порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати продукції, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 3959,51 грн., нарахована в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в межах періодів заявлених позивачем, та штраф в сумі 3921,98 грн., оскільки прострочення тривало більше 30 днів.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних у сумі 263,15 грн. та інфляційних втрат у сумі 38,70 грн. підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства «ГЕТЬМАН» (01135, м. Київ, пр. Перемоги 5-А, код 21635903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Істерн Беверідж Трейдінг» 01135, м. Київ, пр. Перемоги 5-А, код 38679874) 18609,92 грн. основного боргу, 3959,51 грн. пені, 3921,98 грн. штрафу, 38,70 грн. інфляційних, 263,15 грн. 3% річних та 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик