ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2016 Справа № 905/1114/16 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сєв-Євродрайв»
доПублічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»
про за участю представників: від позивача: від відповідача:стягнення 91238,10грн. ОСОБА_1- представник за довіреністю; ОСОБА_2- представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєв-Євродрайв» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» суми основного боргу у розмірі 67069,99грн.; суми пені у розмірі 18838,56грн.; суми інфляційного збільшення боргу у розмірі 3621,78грн. та 3% річних у розмірі 1707,94грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №22-15 від 26.01.2015 щодо здійснення своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору поставки №22-15 від 26.01.2015; специфікації №2 від 16.02.2015 до договору поставки №22-15; рахунків №53006768/135 від 17.02.2015 та №53006768/135 від 18.02.2015; коригування до рахунку-фактури №53006768/135 від 17.02.2015; видаткової накладної №198 від 09.04.2015; довіреності №169 від 09.04.2015; платіжних доручень №7246 від 11.03.2015 та №7640 від 10.04.2015; товарно-транспортної накладної №3 від 09.04.2015; акту звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.12.2015.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.03.2016 порушено провадження та призначено справи до розгляду.

29.03.2016 на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу у судовому засіданні оголошено перерву до 12.04.2016.

Позивач у судове засідання, призначене на 12.04.2016 з'явився та надав додаткові докази до матеріалів справи, а саме платіжне доручення №342227041 від 11.04.2016 на суму 17069,99, що підтверджує часткову оплату відповідачем суми основного боргу.

Відповідач у судове засідання 12.04.2016 зявився разом з тим подав клопотання, в якому зазначає, що оплатив частково основний борг у розмірі 17069,99грн.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

26.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сєв-Євродрайв» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (покупець, відповідач) підписаний договір поставки №22-15 від 26.01.2015 (далі Договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобовязався поставити, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору вартість товару визначається в специфікаціях до цього договору. Загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі відомостей Специфікацій до даного договору, та може змінюватися у звязку із зміною рівня цін та обємів поставки (п.2.2 договору).

Між сторонами 16.02.2015 укладено специфікацію №2 до договору поставки №22-15 від 26.01.2015 на суму 391757,94грн.

Згідно п.2.3. договору на дату укладення останнього його орієнтована сума складає 3000000,00грн., з урахуванням ПДВ за ставкою 20% в розмірі 500000,00грн.

Відповідно до п.3.1. договору поставка товару здійснюється партіями згідно специфікацій. Умови та базис поставки визначаються відповідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року та визначаються у специфікаціях. Датою поставки вважається дата укладення сторонами видаткової накладної на товар (п.3.3. договору).

Згідно п.3.5. договору право власності на товар переходить до покупця в момент оформлення видаткової накладної.

Відповідно до п.3.6. договору поставка вважається виконаною, якщо разом із товаром постачальник надав всі товаросупровідні документи, а також: рахунок, сертифікат якості або паспорт, технічний паспорт, декларацію про відповідність, гарантійний талон/паспорт, належним чином оформлену видаткову накладну, транспортні документи, пакувальні листи, інші документи, передбачені специфікаціями до цього договору.

Згідно з п.11.1. договору останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015, а в частині невиконаних зобовязань- до їх повного виконання.

Договір №22-15 від 26.01.2015 підписаний сторонами, скріплений їх печатками та міститься в матеріалах справи.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу рахунки від 17.02.2015 на суму 326464,95грн. та від 18.02.2016 на суму 391757,94грн., 07.04.2014 коригування до рахунку-фактури №53006768/135 від 17.02.2015 на суму 335349,96грн., а 09.04.2015 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №198 на суму 335349,96грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній №198 від 09.04.2015, підтверджується підписом його представника за довіреністю №169 від 09.04.2015. Спору відносно отримання товару між сторонами не має.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначеної накладної, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі. Проте, як зазначає позивач, оплата вартості товару здійснювалась відповідачем з порушенням строків передбачених договором.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.2.6. договору покупець сплачує 20% вартості товару, зазначеного в специфікаціях і рахунках, банківським переказом на розрахунковий рахунок продавця в якості передоплати, решта 80% вартості товару оплачується банківським переказом на розрахунковий рахунок продавця протягом 5-ти банківських днів від дати повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу продавця, якщо інші умови оплати не вказані у Специфікації.

Відповідач частково здійснив оплату поставленого товару, а саме платіжними дорученнями №7246 від 11.03.2015 на суму 78351,59грн. та №7640 від 10.04.2015 на суму 189928,38грн. Отже, у відповідача з 30.04.2015 існує заборгованість перед позивачем у розмірі 67069,99грн.

Як вбачається судом з матеріалів справи, позивачем надано платіжне доручення №342227041 від 11.04.2016 на суму 17069,99грн. на підтвердження факту часткового погашення Публічним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» суми основної заборгованості.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 50000,00грн.

Відповідно до п.6.5. договору у разі порушення встановленого договором терміну остаточного розрахунку за придбаний товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати вартості отриманого товару, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 18838,39грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його арифметично вірним, отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 18838,39грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1707,94грн. та інфляційні втрати у розмірі 3621,78грн. за час прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% у розмірі 1707,94грн. та визнано його арифметично вірним. Розрахунок суду інфляційного збільшення боргу виявився більшим, ніж заявляє позивач, тому не виходячи за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» суми 3% річних у розмірі 1707,94грн. та суми інфляційного збільшення боргу у розмірі 3621,78грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з того, що хоча позов й задоволений частково, проте спір виник з вини відповідача і станом на момент звернення позивача до суду, сума основного боргу повністю підтверджується матеріалами справи, а подальше його зменшення відбулось у звязку з тим, що відповідач під час розгляду справи судом по суті здійснив часткову сплату суми основного боргу.

За таких обставин, ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

З вищезазначеного, керуючись ст.49 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про покладення судових витрат на відповідача у повному обсягу.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд.6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєв-Євродрайв» (49008, м. Дніпропетровськ, вул.Робоча, б.23-В, оф.409, ) суму основного боргу у розмірі 50000 (пятдесят тисяч)грн. 00коп.; суму пені у розмірі 18838(вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім)грн. 39коп., суму 3% річних у розмірі 1707(одна тисяча сімсот сім)грн. 94коп.; суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 3621(три тисячі шістсот двадцять одна)грн. 78коп. та суму судового збору у розмірі 1378(одна тисяча триста сімдесят вісім)грн. 00коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного рішення:18.04.2016.

Суддя Д.М. Огороднік