ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" квітня 2016 р.Справа № 922/475/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс", м. Харків
про стягнення 773 325,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" (відповідача) про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 385 600,00 грн., пені в розмірі 191 645,46 грн., інфляційних втрат в розмірі 183 593,33 грн. та 3% річних в розмірі 12 487,00 грн. за договором купівлі-продажу №17 від 21.07.2014 р. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача у минулому судовому засіданні підтримав заяву позивача про забезпечення позову (вх.№10868 від 04.04.2016 р.), в якій позивач просить вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачеві, в тому числі на повітряні судна, що належать відповідачу, а саме: на модель ПС НАРП-1, держзнак ІЖ-МБР, зав. номер 023280105, рік виготовлення 2003, № реєстраційного посвідчення РП3257/2, дата видачі реєстр, посвідчення 27.07.2012 р. та на модель НАРП-1, держзнак ІЖ-ХАС, зав. номер 033280203, рік виготовлення 2003, № реєстраційного посвідчення РП4001, дата видачі реєстр, посвідчення 03.06.2013 р. Крім того, позивач у заяві просить накласти арешт на грошові суми, що знаходяться на розрахункових рахунках в банківських установах відповідача, в тому числі на р/р № 9415 в ПАТ КБ "ПриватБанк" м. Харків та на р/р № 5201 в ПАТ "Альфа-Банк" м. Київ.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на той факт, що у зв'язку з тим, що відповідач не бажає в добровільному порядку врегулювати спір, тому є всі підстави вважати, що відповідач намагатиметься відчужити належне йому майно або зняти кошти зі своїх розрахункових рахунків, що зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Представник позивача у минулому судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, в пункті 1 даної Постанови зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте позивачем до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів того, що грошові кошти, які є у відповідача, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, а також не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію рухомого та нерухомого майна, що належить відповідачеві, чи підготовчі дії до його реалізації.

Таким чином, позивач документально не підтвердив наявності достатніх підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та не довів, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. При цьому саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Слід також зазначити, що в пункті 7.1. вказаної постанови зазначено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Отже, господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. При цьому відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, зобов'язаний надати саме заявник.

Таким чином, вимоги позивача про накладення арешту на кошти відповідача, які обліковуються на розрахункових рахунках у банківських установах, є необґрунтованими.

Разом з тим, позивач у заяві про забезпечення позову не зазначив ані розмір коштів, на які слід накласти арешт, ані найменування нерухомого майна, що належить відповідачеві.

З огляду на вищевикладені обставини і приписи закону, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (позивача) про забезпечення позову (вх.№ 10868 від 04.04.2016 р.) відмовити.

Суддя О.В. Макаренко