ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.04.2016 р. Справа№ 914/2180/15

Суддя Н.Березяк

Розглянувши заяви Управління державної виконавчої служби

про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року

у справі № 914/2180/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніко-експо», м.Львів

До відповідача: Львівської міської ради Департаменту містобудування Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, м.Львів

Третя особа: Виконавчий комітет Львівської міської ради, м.Львів

Про визнання дій неправомірними та внесення змін до договору оренди землі

Представники:

від заявника: не з'явився

від позивача (стягувача): ОСОБА_1 - представник

від відповідача (боржника): не з'явився

від третьої особи,: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

04.04.2016 року Управління державної виконавчої служби подано заяви про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року у справі № 914/2180/15 про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.04.2016 року заяву Управління державної виконавчої служби про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року у справі № 914/2180/15 прийнято до провадження.

Заявник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 05.04.2016 року не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання зявився, подану заяву підтримав викладених у відзиві та поясненні до відзиву на заяву .

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 05.04.2016 року не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Представник третьої особи, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора. Жодних клопотань в порядку ст.38 ГПК України протягом розгляду справи сторонами не заявлялось.

Розглянувши і дослідивши матеріали поданої заяви та справи в їх сукупності, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.09.2015р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніко-експо» задоволено частково, та стягнуто з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

Окрім того, 12.10.2015р. позивачем було подано заяву про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат в сумі 1 218, 00 грн., сплачених за подання однієї з позовних вимог, оскільки позивачем сплачено судового збору на загальну суму 2 436, 00 грн.

19.10.2015р. господарським судом Львівської області прийнято додаткове рішення, яким заяву про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат в сумі 1 218, 00 грн. задоволено та стягнуто з з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

На примусове виконання рішення від 21.09.2015р., було видано судовий наказ від 16.11.2015р. про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

На примусове виконання додаткового рішення від 19.10.2015р. було видано судовий наказ від 30.10.2015 про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

19.02.2016р. постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відкрито виконавчі провадження із примусового виконання вищезазначених наказів Господарського суду Львівської області. 04.04.2016 року Управління державної виконавчої служби подано заяви про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року у справі № 914/2180/15 про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору.

Подані заяви позивач у письмовому відзиві обґрунтовує тим, що листом від 10.02.2016р. повернуто виконавчі документи без виконання з мотивів, що Львівська міська рада не знаходиться на розрахунково-касовому обслуговуванні та не має відкритих рахунків в органах казначейства Львівської служби, однак, такі рахунки має Виконавчий комітет Львівської міської ради.

Окрім того, як на підставу зміни способу і порядку виконання наказів Заявник посилається на той факт, що Ухвалою Львівської міської ради від 19.10.2006р. №221 Про оплату платежів за документами виконавчого провадження органів державної виконавчої служби у Львівській області Виконавчому комітету Львівської міської ради делеговано повноваження приймати рішення про здійснення платежів за документами виконавчого провадження органів державної виконавчої служби у Львівській області, боржником у яких виступає Львівська міська рада.

З підстав наведеного заявник робить висновки про наявність підстав, які ускладнюють виконання рішення та, з метою забезпечення повного, своєчасного та неупередженого виконання наказів Господарського суду Львівської області від 30.10.2015р. та від 16.11.2015р. виданих на виконання рішення від 21.09.2015р. і на виконання додаткового рішення від 19.10.2015р. у даній справі, необхідність зміни порядку і способу виконання наказів шляхом стягнення в доход Державного Бюджету України коштів не з Львівської міської ради, а з Виконавчого комітету Львівської міської ради.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення постановляються судами іменем України та є обовязковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами першою та другою статті 4-5 ГПК України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно приписів ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 2 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (зі змінами).

Відповідно до статті 1 Закону України про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписів частини першої статті 2 Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виборний орган (рада) - це представницький орган місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Приписами частини першої статті 10 Закону України про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, останній є виконавчим органом Житомирської міської ради. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно ст.22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів місцевих бюджетів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України Про виконавче провадження стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до частини першої статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому згода сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Водночас, у статті 121 ГПК України йдеться про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду і не згадується про встановлення способу і порядку виконання рішення. Разом з тим необхідно мати на увазі - судове рішення, за яким захищаються права та інтереси певної особи чи осіб, одночасно має визначати (встановлювати) й спосіб його виконання та бути підставою для вчинення виконавчого провадження.

Пунктом 7.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів від 17 жовтня 2012 року №9 (з наступними змінами) роз'яснено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Відповідно до ст. 25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі. Вказане узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеною у п.п.1.4. п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.8 Закону України Про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до приписів частини першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Як встановлено судом із запитів до ЄДРЮОФОП та ГФ, Львівська міська рада є юридичною особою, їй присвоєно ідентифікаційний код 04055896, знаходиться за адресою: 79008, Львівська область, м.Львів, пл.Ринок, буд.1. Виконавчий комітет Львівської міської ради є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код 26256622, знаходиться за адресою: 79008, Львівська область, м.Львів, пл.Ринок, буд.1.

Відтак, Львівська міська рада є окремою юридичною особою, так як і Виконавчий комітет Львівської міської ради. Кожна з цих юридичних осіб мають своє окремо визначене майно та свій ідентифікаційний код.

Таким чином, із врахуванням вимог статті 96 ЦК України, зміна способу і порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року виданих Господарським судом Львівської області шляхом заміни сторони виконавчого провадження Боржника, з Львівської міської ради на Виконавчий комітет Львівської міської ради на підставі Ухвали Львівської міської ради від 19.10.2006 року №221 Про оплату платежів за документами виконавчого провадження органів державної виконавчої служби у Львівській області і стягнення коштів за згаданим наказом саме з Виконавчого комітету Львівської міської ради, а не Львівської міської ради, не підпадає під ознаки зміни способу і порядку виконання наказу.

Окрім того, суд критично оцінює доводи Заявника щодо необхідності стягнення коштів саме з Виконавчого комітету Львівської міської ради, оскільки, у відповідності до статті 22 Бюджетного кодексу України, Виконавчі органи є розпорядниками коштів місцевих бюджетів.

Враховуючи викладене суд дійшов висновків про те, що заяв Управління державної виконавчої служби про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року у справі № 914/2180/15 про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору є безпідставною та необґрунтованою, в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 27, 29, 33, 34, 38, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяв Управління державної виконавчої служби про зміну способу та порядку виконання наказів від 30.10.2015р. та від 16.11.2015 року у справі № 914/2180/15 про стягнення з Львівської міської ради ( 79006, м.Львів , пл..Ринок,1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Юніко-експо (79019 м. Львів вул. Городницька, 54 ) 1218,00 грн. судового збору - відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя Березяк Н.Є.