ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р.Справа № 916/772/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при секретарі судового засідання:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача:не зявився
від відповідача 1.: від відповідача 2.: не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ
на рішення господарського суду Одеської області
від 29.10.2015року
у справі№ 916/772/14 (суддя: Власова С.Г.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ
до 1. - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», м. Миколаївка Донецької області; 2. - Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО», м. Одеса
про стягнення 29071,84 грн.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», м. Миколаївка Донецької області (далі 1-Відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО», м. Одеса (далі 2-Відповідач) про солідарне стягнення з відповідачів: 3% річних у сумі 29071,84 грн. та 2700 витрат на оплату адвокатських послуг.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.05.2014року, яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.03.2015року, позов задоволено, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», м. Миколаївка Донецької області та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ 29071,84 грн. - 3% річних, 1827,00 грн. - судового збору та 2700,00 грн. - витрат, повязаних із наданням правової допомоги адвокатом.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.07.2015року рішення господарського суду Одеської області від 05.05.2014року та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.03.2015року у справі №916/772/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вказівками, що містяться у постанові Вищого господарського суду України, зазначено, що:

§ апеляційним господарським судом та судом першої інстанції не взято до уваги Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» (редакція діє з 14.04.2014) щодо проведення антитерористичної операції на території України;

§ господарський суд першої інстанції розглянув справу без участі представника відповідача 2, не повідомленого належним чином про час та місце розгляду;

§ апеляційна інстанція зробила висновок про законність спірного рішення господарського суду Одеської області з порушенням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вставлених ч.1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

При новому розгляді справи, рішенням господарського суду Одеської області від 29.10.2015року у справі № 916/772/14 у задоволені позову відмовлено, з підстав пропуску строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та просить рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2015року у справі № 916/772/14 скасувати та припинити провадження у справі, на підставі п.п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Заявник апеляційної скарги зазначає, що предмет спору у даній справі припинив своє існування є таким, що погашений.

Ухвалою від 01.12.2015року апеляційна скарга прийнята до провадження, справу призначено на 16.12.2015року о 15:15год.

Ухвалою суду від 16.12.2015 року провадження у справі №916/772/14 зупинено до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО», м. Одеса на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року у справі №916/772/14, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 09.03.2016 року провадження у справі №916/772/14 поновлено, відповідно до ч.3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, справа призначена на 13.04.2016 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, поважність не явки не повідомили; відзиви на апеляційну скаргу відповідачі не надали.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, фіксацію судового процесу технічними засобами здійснено не було, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду залишенню без змін на підставі нижченаведеного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Донецької області від 26.11.2009 року у справі №9/131, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.05.2010 року, в позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю Тридента Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» про стягнення заборгованості в розмірі 303 438,87 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 172 489,81 грн., пені в розмірі 50 510,49 грн., штрафу в розмірі 12 074,28 грн., 3% річних в розмірі 8 385,02 грн. та інфляційних втрат в розмірі 59 979,27 грн. - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 вересня 2010 року у справі № 9/131, касаційну скаргу ТОВ ТРИДЕНТА АГРО на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі №9/131 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі № 9/131 скасовано. Прийнято нове рішення про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО основного боргу у сумі 172484,81 грн., 3% річних в сумі 8371,55 грн. та інфляційні витрати в сумі 59979,27 грн., які нараховані на суму боргу з 20.11.2006 року та 6063,69 грн. судових витрат.

На виконання постанови Вищого господарського суду України, господарським судом Донецької області від 03.11.2010 року виданий відповідний наказ про примусове виконання постанови суду.

З доданих до апеляційної скарги платіжних доручень/вимог та листа відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції вбачається, що впродовж 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», на виконання наказу від 03.11.2010 року в справі №9/131, було перераховано частинами відповідні суми. Виконавче провадження за наказом було закрите відповідно до постанови державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 06.05.2014 року.

26.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО», як Первісним кредитором та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, як Новим кредитором укладено угоду про заміну кредитора у зобовязанні за №К-88-ТА (далі угода №К-88-ТА).

Відповідно до п.1.1 ст.1 угоди №К-88-ТА, Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», що іменується надалі «Боржник» зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі видаткової накладної № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та видаткової накладної № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно щодо оплати вартості отриманого товару.

За ст.2 угоди №К-88-ТА, вартість зобовязання, що відступається за даною Угодою станом на дату її укладання становить 59987,78 грн., яка є загальною сумою 3% річних (13244,40 грн.) та інфляційних втрат (46743,38 грн.), котрі нараховані відповідно до умов та норм чинного законодавства України, за період з 05 липня 2008 року по 26 січня 2011 року.

29.04.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобовязанні № 57/04-13, за умовами якої Первісний кредитор відступив Новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», що іменується в подальшому „Боржник, зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року та згідно з угодою № К-88-ТА про заміну кредитора у зобовязанні від 26.01.2011 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Божником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно вищезазначених видаткових накладних.

За цією угодою Новий кредитор одержав право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі 3% річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року (п.1.2 ст.1 договору № 57/04-13 від 29.04.2013 року).

Вартість зобовязання, що було відступлене за даною угодою, станом на дату її укладення становило 84397,11 грн. та складалось із суми нарахованих збитків від інфляції в розмірі 59507,26 грн. (період нарахування з червня 2008 року по січень 2013 року) та 3% річних у сумі 24889,85 грн. (період нарахування з 05.07.2008 року по 26.01.2011 року).

На виконання вказаної угоди, 29.04.2011р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Компанія «НІКО-ТАЙС» прийняло документи на підтвердження переходу права вимоги відносно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНУМ», що підтверджується складеним сторонами актом приймання-передачі.

В порядку ст. 517 Цивільного кодексу України, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 21.10.2013 року було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНУМ» повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні, що підтверджується відповідним описом вкладення та квитанцією про прийняття плати за надання поштових послуг.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Донецької області від 08.08.2013 року у справі №9/131 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №9/131. Здійснено заміну Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» у виконавчому провадженні щодо виконання наказу господарського суду Донецької області, виданого на виконання постанови Вищого господарського суду України від 03 листопада 2010 року у справі №9/131, відповідно до приписів статті 512, 514 Цивільного кодексу України.

03.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОГВАГРО» (Поручитель) укладено договір поруки за № 03-02-2014-10, за умовами якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання обовязку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» ( Боржник), щодо грошового зобовязання про сплату розміру 3% річних, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання, згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст.2 цього Договору: під основним договором в цьому договорі розуміють угоду № 57/04-13 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 29.04.2013 року, укладену на підставі видаткової накладної № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та видаткової накладної № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року (п.2.1 ст.2 договору № 03-02-2014-10).

Відповідно до ст.3, п.4.1 ст.4 договору поруки № 03-02-2014-10 від 03.02.2014 року, відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми 3% річних у розмірі 30000,00 грн.; у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обовязку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання, як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

За ст.6 договору поруки №03-02-2014-10 від 03.02.2014 року, цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін і діє до моменту припинення поруки.

17.02.2014 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОГВАГРО» з вимогою (вих.№17-10/02 від 17.02.2014 року) щодо виконання взятих на себе зобовязань за договором поруки №03-02-2014-10 від 03.02.2014 року.

Відповіддю на вимогу, Товариство з обмеженою відповідальністю «СОГВАГРО» повідомило про неможливість її виконання на даний час, у звязку зі скрутним фінансовим становищем; однак, гарантує її виконання в строк до 31 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» посилається на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» виникло право вимоги щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період з 15 липня 2008 року (наступного дня після звернення до суду, на підставі позовної заяви вих.№1115 від 14.07.2008 року та нарахування щодо подальших прострочених днів не були враховані судом при винесенні рішення) по дату повного та фактичного погашення заборгованості згідно договору купівлі-продажу. З урахуванням наведеного та укладених угод (відступлення права вимоги), Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» передані вимоги, зокрема, 3% річних у розмірі 29071,84 грн. за період з 15.07.2008 року по 03.03.2014 року (2056 днів прострочення), нарахованих на суму боргу 172484,81 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом даного судового спору є стягнення з відповідачів солідарно нарахованої суми 3% річних у розмірі 29071,84 грн., за період прострочення виконання боржником основного грошового зобовязання з 15.07.2008 року по 03.03.2014 року, на підставі укладання письмових правочинів, за наслідком відступлення позивачу права вимоги зобовязання щодо сплати, зокрема, розміру 3% річних за період нарахування з 05.07.2008 року по 26.01.2011 року.

Як вже зазначалось вище, постановою Вищого господарського суду України 16 вересня 2010 року у справі № 9/131, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО стягнуто суму основного боргу у сумі 172484,81 грн., 3% річних в сумі 8371,55 грн. та інфляційні витрати в сумі 59979,27 грн., та 6063,69 грн. судових витрат.

За приписами статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. в справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», на момент подання позову, заборгованість за видатковими накладними № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року погашена, як зазначає ВДВС Кремінського районного управління юстиції в листі від 25.02.2014 року №1191 та постанові про закінчення виконавчого провадження від 06.05.2014 року.

Однак, погашення основної заборгованості було здійснено не своєчасно, що відповідно до норм діючого законодавства, дає підстави для нарахування кредитором на боржника за новий період, до дня погашення основного боргу, зокрема, 3% річних, зміст вимоги якої полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов'язання для отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

З обставин у справі, в період виконавчого провадження у справі №9/131, вбачається, що:

· за угодою про заміну кредитора у зобовязанні № К-88-ТА від 26.01.2011 року, Новому кредиторові - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 було передано Первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» зобовязання щодо сплати розмірі 3% річних та інфляційних втрат за певний період, для 3% річних це з 05.7.2008 року по 26.01.2011 року (кількість днів 936) на суму 13244,40 грн.;

· за угодою про заміну кредитора у зобовязанні № 57/04-13 від 29.04.2013 року, Новому кредиторові - Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» було передано Первісним кредитором - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» зобовязання щодо сплати розмірі 3% річних та інфляційних втрат за певний період, для 3% річних це - з 05.7.2008 року по 26.01.2011 року (кількість днів 1759) на суму 24889,85 грн.;

· ухвалою від 08.08.2013 року господарського суду Донецької області у справі №9/131 здійснено заміну Товариства з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» у виконавчому провадженні щодо виконання наказу господарського суду Донецької області, виданого на виконання постанови (рішення) Вищого господарського суду України від 03 листопада 2010 року №9/131. Обґрунтовуючи заміну, зокрема, угодою №127-ТА про заміну кредитора у зобовязанні від 26.01.2011 року, за якою Товариство з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО відступає Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» зобовязання щодо сплати заборгованості та судових витрат, набутих первісним кредитором на підставі наказу господарського суду Донецької області від 03 листопада 2010 року у справі №9/131.

Ухвала від 08.08.2013 року господарського суду Донецької області у справі №9/131 є чинною.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів приходить до висновку, що факт заміни кредитора (стягувача) у виконавчому провадженні щодо виконання наказу, на підставі винесення ухвали та факт порушення з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» зобовязань щодо здійснення оплати вартості товару, придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО, за рішенням (постановою) суду від 16 вересня 2010 року у справі № 9/131 є преюдиціальними та не потребують доведенню при вирішенні даної справи.

Однак, обставини (підстави позову), в обґрунтування яких позивач звернувся за захистом свого порушеного права та інтересу та висновки суду першої інстанції покладені в основу рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що невиконання рішення суду про стягнення суми основного боргу є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення цього виду відповідальності, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту початку нарахування до моменту фактичного виконання рішення суду.

Вимога про стягнення 3% річних є додатковою, оскільки вона є похідною від основної вимоги та повинна нараховуватися на суму основного боргу.

Згідно до ст.ст. 512 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст.ст. 516, 517 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Як вже зазначалось вище, за угодою про заміну кредитора у зобовязанні №К-88-ТА від 26.01.2011 року Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 було передано Товариством з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО право вимоги зобовязання тільки щодо сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» 3% річних та інфляційних втрат. Навіть заміна сторони у виконавчому провадженні щодо відступлення права вимоги виконання зобовязання щодо сплати, зокрема, заборгованості, набутої первісним кредитором на підставі наказу, не дає підстав вважати, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» було відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО борг за накладними.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» не може стати автоматично набувачем суми боргу за видатковими накладними, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю ТРИДЕНТА АГРО та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ», на підставі лише виконання наказу на його користь.

Адже, відступлення права вимоги набутих на підставі наказу господарського суду підтверджує лише факт передання саме вимог на виконання наказу за рішенням суду, а не безпосередньо заборгованості з оплати за видатковими накладними № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року, для можливості застосовувати міри відповідальності у вигляді нарахування 3% річних на суми основного боргу, що виник за накладними, за наступний період, який не був вказаний у договорі відступлення права вимоги. Сторони цих договорів, в добровільному порядку, виклали його тексти таким чином, що фактично було передано новому кредитору право вимоги нарахованих 3% річних тільки за період, вказаний в цих договорах, що без передачі права вимоги основного зобовязання, виключає можливість нарахування 3% річних у подальшому за невиконання оплати видаткових накладних (а не наказу суду).

Підставою позову позивач визначив саме договори відступлення права вимоги, а не наказ суду, правами зазначеними у ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за угодою про заміну кредитора у зобовязанні №57/04-13 від 29.04.2013 року, за якою Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНУМ» зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних втрат без передачі зобовязання щодо основного боргу, на суму якого повинно нараховуватися 3% річних та з встановленням нових періодів нарахування, і як наслідок інших сум (вартості зобовязання) не може прийматися судом, як правомірна підстава для звернення позивача до суду за захистом порушеного права та інтересу.

Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, відповідно до п.4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього, у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Однак, матеріалами справи не доведений факт порушення права або охоронюваного законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Вимога, яка заявлена до 2-Відповідача є похідною від вимоги заявленої до 1-Відповідача. Отже, у разі відсутності підстав для задоволення позову відносно 1-Відповідача, відпадають підстави для задоволення позову відносно 2-Відповідача.

Що стосується інших заперечень викладених в апеляційній скарзі, то вони колегією суддів не приймаються, адже є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п.п.6.3 п.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Тобто, при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2015 року у справі №916/772/14 підлягає залишенню без змін, за мотивами викладеними в постанові.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2015року у справі № 916/772/14 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України, в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.04.2016р.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3

Надруковано примірників: 1 - позивачу; 2 - відповідачам; 1 - у справу; 1 - ГСОО; 1 - ОАГС