ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 922/3598/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

стягувача - Тіторенко І.А., за довіреністю №174/13 від 15.02.2013

1-го боржника - не з'явився

2-го боржника - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 22.05.2015

ВДВС - Шиндель В.А., за довіреністю № 09-01/В-11 від 04.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Ідіксус" (вх. №781 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.02.16 у справі № 922/3598/13

по скарзі ТОВ "Ідіксус" про визнання незаконними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області

за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль"

до 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Харків

2. ТОВ "Ідіксус", м. Харків

про стягнення 919 400,99 доларів С ША (7 348 772,04 грн.),

ВСТАНОВИЛА:

14.12.2015 року боржник - ТОВ "Ідіксус", звернувся до господарського суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, в якій просив суд:

1. Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1, в межах виконавчого документа про стягнення заборгованості виключно в грошовій сумі.

2. Заборонити відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області вчиняти будь-які виконавчі дії щодо нерухомого майна іпотечної нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, в межах виконавчого провадження №42768790.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/3598/13 (суддя Макаренко О.В.) у задоволенні скарги ТОВ "Ідіксус" про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області відмовлено.

ТОВ "Ідіксус", не погодившись з ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/3598/13, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, скаргу ТОВ "Ідіксус" задовольнити.

В обґрунтування скарги 2-й боржник зазначає, що під час виконавчих дій з примусового виконання наказу суду у даній справі від 05.03.2014 про стягнення з 2-го боржника на користь стягувача коштів, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Шиндель В.А. склав оскаржуваний акт опису й арешту нежитлових будівель загальною площею 4381,5 м.кв., розташованих по АДРЕСА_1, що належить 2-му боржнику, чим порушив чинне законодавство, оскільки звертаючи стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду про стягнення заборгованості, державний виконавець в порушення ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" самовільно змінив спосіб виконання рішення суду, з огляду на те, що виданий судом наказ не містить вказівок про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними скаржником доводами не погоджується, посилаючись на положення ст. 3 Закону України «Про іпотеку», зазначає про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами (як про стягнення суми боргу, так і про звернення стягнення на предмет іпотеки) для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який поряд з типовими правами стягувача у виконавчому провадженні, має й переважне право перед іншими особами (стягувачами) на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Також, державна виконавча служба вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя не призводять до негативних наслідків та порушення прав боржника у виконавчому провадженні. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

В судовому засіданні 29.03.2016 представник ТОВ "Ідіксус" звернувся до суду з клопотанням про продовження строків вирішення спору за межами строків, визначених ст. 69 ГПК України, на 15 днів та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 клопотання ТОВ "Ідіксус" про продовження строку розгляду справи задоволено, продовжити строк вирішення спору на 15 днів. Розгляд справи відкладено на 07.04.2016 в зв'язку з необхідністю витребування та дослідження додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 07.04.2016 представник ВДВС - Шиндель В.А. надав для огляду матеріали виконавчого провадження ВП № 42768790 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 05.03.2014 у справі № 922/3598/13, які були досліджені колегією суддів.

Також, в судовому засіданні 07.04.2016 представник ТОВ "Ідіксус" не погоджується з наведеними представником ВДВС доводами, вважає незаконними дії державного виконавця, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості в грошовій сумі. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Стягувач та 1-й боржник відзив на апеляційну скаргу не надали, в призначене судове засідання не з'явилися.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 розгляд справи відкладено на 14.04.2016.

14.04.2016 стягувач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зокрема зазначає про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є окремою процедурою задоволення вимог іпотекодержателя, яка не пов'язана зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами, не важливо яких, але для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя.

14.04.2016 ТОВ "Ідіксус" надав до суду апеляційної інстанції додаткові документи та інформацію з виконання наказу господарського суду Харківської області від 28.10.2011 у справі № 5023/6624/11.

1-й боржник відзив на апеляційну скаргу не надав, своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час та місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в матеріалах справи знаходяться документальні докази повідомлення сторін та учасників процесу про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, в зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника 1-го боржника за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін та ВДВС, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Харківської області від 12.11.2013 р. по справі №922/3598/13 відмовлено у позові ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ФОП ОСОБА_6 та ТОВ "Ідіксус" про стягнення заборгованості за генеральною угодою та укладених в рамках генеральної угоди кредитних договорів №010-010-2/07-01-0369-08 та №010-1/07-0370-08 від 17.04.2008.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2014 р. рішення господарського суду Харківської області від 12.11.2013 р. по справі №922/3598/13 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" 74226,99 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2013 становить 593295,21 грн., основної суми боргу, 28602,85 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. складає 228622,55 грн., процентів за користування кредитом за кредитним договором від 17.04.2008 р. №010-1/07-01-0370-08, 7365,05 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3682,52 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, стягнуто з ТОВ "Ідіксус" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" 574356,58 дол. США боргу за кредитом, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. становить 4590832,14 грн., 216400,99 дол. США боргу за відсотками, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. в гривневому еквіваленті становить 1729693,08 грн., за кредитним договором від 17.04.2008 р. №010-2/07-01-0369-08 та 74226,99 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. становить 593295,21 грн., - заборгованість за кредитом та 28602,85 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. становить 228622,55 грн., - заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором від 17.04.2008 р. №010-1/07-01-0370-08, 59589,93 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 29794,97 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. В решті позову відмовлено.

На виконання постанови видано відповідні накази від 05.03.2014.

21.03.2014 до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 05.03.2014 у справі № 922/3598/13 про стягнення з ТОВ "Ідіксус" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" грошових коштів. Водночас стягувач у заяві просив відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на кошти боржника (том 4 а.с. 119).

01.04.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Лозовою А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42768790 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 05.03.2014 у справі № 922/3598/13 про стягнення з ТОВ "Ідіксус" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" 574356,58 дол. США боргу за кредитом, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. становить 4590832,14 грн., 216400,99 дол. США боргу за відсотками, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. в гривневому еквіваленті становить 1729693,08 грн. за кредитним договором від 17.04.2008 р. № 010-2/07-01-0369-08 та 74226,99 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом 18.07.2013 р. становить 593295,21 грн., - заборгованість за кредитом та 28602,85 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2013 р. становить 228622,55 грн., - заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором від 17.04.2008 р. № 010-1/07-01-0370-08, 59589,93 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 29794,97 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, всього: 7231827,88 грн. (том 4 а.с. 122).

У п. 2 даної постанови 2-му боржникові запропоновано виконати рішення суду у строк до 08.04.2014, про що письмово повідомити державного виконавця та надати засвідчені документи, що підтверджують виконання наказу суду у даній справі (том 4 а.с. 122).

04.09.2014 представник 2-го боржника - ОСОБА_2 особисто отримав вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить відмітка у супровідному листі (том 4 а.с. 121).

У зв'язку з невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Лозовою А.І. на підставі ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ст. ст. 11, 25, 52 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову від 05.09.2014 про арешт майна боржника, якою на виконання рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках 2-го боржника, в тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту та знаходяться в АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805) (том 4 а.с. 125).

Крім того, 05.09.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Лозовою А.І. на підставі ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ст. ст. 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить 2-му боржникові в межах суми стягнення - 7 231 827,88 грн. (том 4 а.с. 127).

Дані постанови від 05.09.2014 надіслано для виконання до АТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідних органів, які здійснюють державну реєстрацію права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Райффайзен Банк Аваль" листом №81-14-1/14163 від 16.09.2014 повідомило державного виконавця про те, що залишок коштів на рахунку 2-го боржника є недостатнім для виконання постанови (том 4 а.с. 126).

Крім того, УДАІ ГУМВС України в Харківській області у листі №52/8834 від 16.09.2014 повідомило державного виконавця про відсутність у 2-го боржника транспортних засобів, зареєстрованих в автоматизованій базі даних "ДАІ-2000" (том 4 а.с. 129).

З матеріалів справи судом встановлено, що Державна інспекція сільського господарства в Харківській області у листі №05.01-26/6788 від 16.09.2014 надала державному виконавцеві інформацію про те, що станом на 16.09.2014 на праві власності сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми за 2-м боржником не обліковуються (том 4 а.с. 130).

З матеріалів справи також вбачається, що виклики державного виконавця від 20.10.2014 та від 02.12.2014, а також вимоги державного виконавця від 21.10.2014 та від 02.12.2014 про надання інформації щодо майнового стану підприємства, в тому числі переліку майна, яке перебуває на балансі, керівником TOB "Ідіксус" були залишені без виконання (том 4 а.с. 131-134).

Як зазначає державний виконавець, на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.09.2014 з рахунку боржника, відкритого в АТ "Райффайзен Банк Аваль", 08.12.2014 було стягнуто 8185,77 грн., 17.12.2015 р. - 4340,00 грн., всього стягнуто 12525,77 грн. Стягнуті кошти у встановленому ст. ст. 43-45 Закону України "Про виконавче провадження" порядку були розподілені та спрямовані на компенсацію витрат виконавчого провадження (131,72 грн.), часткове задоволення вимог стягувача (7321,86 грн. + 3945,46 грн. = 11267,32 грн.) та стягнення виконавчого збору (732,19 грн. + 394,54 грн. = 1126,73 грн.).

07.07.2015 на адресу відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області надійшла заява уповноваженого представника стягувача щодо здійснення виконавчих дій з арешту й опису майна 2-го боржника, а саме: нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (том 4 а.с. 137).

20.07.2015 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Харківській області надійшло клопотання від стягувача про долучення документів щодо нерухомого майна, яке належить 2-му боржнику та знаходиться в іпотеці АТ "Райффайзен Банк Аваль" (том 4 а.с. 138).

Отже, АТ "Райффайзен Банк Аваль" у виконавчому провадженні ВП42768790 є одночасно стягувачем та іпотекодержателем на підставі договору іпотеки від №07-01-82/1-08 від 17.04.2008, укладеного між АТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержателем) та ТОВ "Ідіксус" (іпотекодавцем, майновим поручителем) (том 4 а.с. 139-141).

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Шиндель В.А. здійснено виїзд за місцезнаходженням нерухомого майна, що належить 2-му боржникові, та складено акт опису й арешту нежитлових будівель загальною площею 4381,5 м.кв., розташованих по АДРЕСА_1.

Даний акт було складено за участю засновника TOB "Ідіксус" - ОСОБА_6, директора TOB "Ідіксус" - Литвина О.І. та уповноваженого представника боржника - ОСОБА_2 Будь-які зауваження або заперечення з боку вказаних осіб в акті відсутні (том 4 а.с. 146).

22.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Шпинделем В.А. відповідно до вимог ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №42768790 (том 4 а.с. 148-150).

Боржник (ТОВ "Індіксус") вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Шинделя В.А. з винесення акту опису й арешту майна від 03.12.2014 незаконними, оскільки, на його думку, звернення стягнення на предмет іпотеки та зняття заборони на відчуження має відбуватись виключно на підставі відповідного рішення суду. В обґрунтування скарги 2-й боржник посилається на положення ч. 8 ст. 52, ч. 4 ст. 54, 82 Закону України "Про виконавче провадження", ч. ч. 1, 3 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку", ст. 360-7 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні скарги ТОВ "Індіксус" про визнання незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1, в межах виконавчого провадження №42768790, суд першої інстанції виходячи з положень Статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", зазначив про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами як про стягнення суми боргу так і про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який поряд з типовими правами стягувача у виконавчому провадженні, має й переважні, зокрема, переважне право перед іншими особами (стягувачами) на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Дана стаття не містить будь-яких застережень щодо того, що звернення стягнення на заставлене майно має відбуватись саме на підставі рішення суду, яким звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) визначається як спосіб виконання рішення в рахунок виконання (погашення) зобов'язань боржника.

Зважаючи на те, що на день складання акту опису й арешту майна від 03.12.2015 на рахунках 2-го боржника були відсутні кошти, достатні для повного задоволення вимог стягувача, а відомості щодо іншого рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення боржником надані не були, а також враховуючи, що АТ "Райффайзен Банк Аваль" у виконавчому провадженні ВП42768790 одночасно є стягувачем та іпотекодержателем, cуд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника - нежитлові будівлі загальною площею 4381,5 м.кв., розташовані по АДРЕСА_1, вчинено в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ТОВ "Індіксус" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1, в межах виконавчого провадження №42768790, повністю погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника встановлений статтею 52 Закону та визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Як зазначалось вище, 01.04.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Лозовою А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42768790 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 05.03.2014 у справі № 922/3598/13 про стягнення з ТОВ "Ідіксус" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" 7231827,88 грн.

Постановами державного виконавця від 05.09.2014 року було накладено арешт на грошові кошти боржника, які знаходяться на його рахунках в банківських установах, та на майно, належне боржнику, в межах суми стягнення - 7 231 827,88 грн.. Проте, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання виявилися недостатніми для повного фактичного виконання рішення суду у даній справі.

Згідно ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник самостійно жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, не здійснив, вимоги державного виконавця про надання інформації щодо майнового стану підприємства, в тому числі про надання переліку майна, яке перебуває на балансі товариства, залишив без задоволення, своїм правом запропонувати державному виконавцеві майно або предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Дана норма Закону не містить чіткого визначення виконавчого документу за яким саме задовольняються вимоги стягувача - заставодержателя, проте встановлює, що у першу чергу звернення стягнення на заставлене майно проводиться на користь стягувача-заставодержателя (ч.І).

При цьому, якщо, стягувач не є заставодержалем звернення стягнення на заставлене майно також проводиться (при умові якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості перед заставодержателем) (ч.З). Тобто, в даній частині статті 54, зазначено про можливість задоволення вимог усіх кредиторів (стягувачів), як заставодержателів та і не заставодержателів. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю (ч.4). Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом (ч.5).

Частиною 6 даної статті встановлено, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, частинами 3,4,6 ст. 54 Закону передбачено задоволення вимог заставодержателів за рахунок предмету застави, навіть без виконавчого документу на користь заставодержателя.

Стаття 54 Закону України "Про виконавче провадження" не містить будь-яких застережень щодо того, що звернення стягнення на заставлене майно має відбуватись саме на підставі рішення суду, яким звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) визначається як спосіб виконання рішення в рахунок виконання (погашення) зобов'язань боржника. Дана норма Закону надає державному виконавцеві право звертати стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання для задоволення вимог стягувача.

З огляду на викладене, є безпідставними посилання апелянта на порушення державним виконавцем ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" в зв'язку з відсутністю в наказі суду вказівок про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів також зазначає про помилковість позиції ТОВ "Ідіксус" відносно того, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки у виконавчому провадженні, відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", має відбуватись виключно на підставі норм, що регулюють звернення стягнення на предмет іпотеки , тобто ст. 39 Закону України «Про іпотеку», на підставі рішення суду.

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Ідіксус» є, як майновим так і фінансовим поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_6 Рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/3598/13 було стягнуто з ТОВ «Ідіксус» заборгованість за кредитними договорами, як з фінансового поручителя. АТ "Райффайзен Банк Аваль" у виконавчому провадженні ВП42768790 є одночасно стягувачем та іпотекодержателем на підставі договору іпотеки від №07-01-82/1-08 від 17.04.2008, укладеного між АТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержателем) та ТОВ "Ідіксус" (іпотекодавцем, майновим поручителем), та, як зазначалось вище, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання виявилися недостатніми для повного фактичного виконання рішення суду у даній справі.

Статтею 15 ЦКУ встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. В статті 20 ЦКУ закріплено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Забороняючи іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у виконавчому провадженні відкритому на виконання рішення суду про стягнення боргу з боржника, з посиланням на те, що не має рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тим самим звужуються права іпотекодержателя на захист свого порушеного права, а це є порушенням права особи на вибір способу захисту свого порушеного права, закріпленого статтею 20 ЦКУ.

Про це також зазначає Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.9 постанови від 30.03.2012 року N5, а саме: право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодержателю, який не є позичальником) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Також, колегія суддів звертає увагу, що за результатом розгляду цивільної справи № 6-238цс14 Верховним Судом України було викладено правовий висновок щодо системного застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» при виконанні рішення суду про стягнення з боржника заборгованості. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 04.02.2015 визначено, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Таку правову позицію також наведено Вищим господарським судом України у постанові від 15.07.2015р. по справі № 22/62.

Отже, проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні по стягненню суми боргу з боржника не суперечить діючому законодавству, а наявність іншого виконавчого провадження не є перешкодою у примусовому виконанні рішення суду.

Посилання ТОВ «Ідіксус» на рішення господарського суду Харківської області у справі № 5023/6624/11, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки воно не має відношення до виконавчого провадження № 42768790, яке відкрито на виконання судового наказу у справі № 922/3598/13.

Таким чином, виходячи з положень ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець діяв в рамках приписів вказаного закону, вжив необхідний комплекс заходів щодо виконання рішення суду і підставно звернув стягнення на спірне майно у порядку, визначеному законом, у зв'язку з недостатністю грошей для повного виконання рішення у даній справі, та відсутністю відомостей щодо іншого рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення. Оскільки стягувач у спірному виконавчому провадженні одночасно був іпотекодержателем спірного майна, колегія суддів не вбачає порушень з боку державного виконавця норм Закону України "Про іпотеку", оскільки дії державного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника - нежитлові будівлі загальною площею 4381,5 м.кв., розташовані по АДРЕСА_1, вчинено в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду скарги ТОВ "Ідіксус" про визнання незаконними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області у справі № 922/3598/13 господарський суд перевірив у повному обсязі наведені заявником обставини та зробив відповідні до норм процесуального та матеріального права правомірні висновки, у зв'язку з чим ухвала господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/3598/13 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідіксус", м. Харків залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/3598/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 19 квітня 2016 року

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.