ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 925/172/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський край» до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркорн ЛТД» про стягнення 271 069 грн. 58 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Подільський край» звернувся в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркорн ЛТД» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 02/01-16 від 02.02.2016 року, 116 395 грн. основного боргу, 1835 грн. 90 коп. пені, 125 грн. 18 коп. 3% річних, 152 713 грн. 50 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, що разом складає 271 069 грн. 58 коп., та відшкодування судових витрат.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував, явку свого представника в засідання суду без поважних причин не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

Представник позивача в судовому засіданні позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 75 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

15.01.2016 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Подільський край », як постачальник, і відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркорн ЛТД», як покупець, уклали договір поставки № 02/01-16 (далі Договір). За умовами п.п. 1.1, 1.2 договору постачальник передає, а покупець приймає для подальшого продажу борошно пшеничне в/с (далі - товар), ціна, кількість та асортимент товару вказуються в накладних, які є невідємною частиною Договору.

Крім того, за умовами договору сторони, зокрема, погодили, що:

товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем по кількості та якості після підписання відповідних накладних на товар, покупець зобовязаний здійснити повний розрахунок за товар через три календарні дні з дня відвантаження товару, факт прийому-передачі товару оформляється шляхом підписання накладної та/або інших супроводжувальних документів (п.п. 2.5, 2.7, 5.1 Договору);

у випадку несвоєчасної або неповної сплати покупцем вартості поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого товару. При цьому пеня нараховується протягом всього часу існування заборгованості, у разі несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника відстоки за користувння чужими грошовими коштами у розмірі 10 % від суми бору, за кожен день такого прострочення (п.п. 6.2, 6.3 Договору);

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною № Л00000050 від 05.02.2016 року на суму 119 895 грн. Отримання товару відповідачем також підтверджує довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 5 від 03.02.2016 року, виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеркорн ЛТД» на імя ОСОБА_2.

Підписи уповноважених представників сторін на видаткових накладних скріплені відбитками печаток обох сторін підтверджують факт вчинення господарської операції з поставки товару та прийняття товару у позивача без будь-яких зауважень до оформлення видаткової накладної.

Отриманий товар відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив, розрахувався частково на суму 3500 грн., що підтверджується банківською довідкою вих. № 60/III від 22.02.2016 року.

Згідно з розрахунком позивача, наведеним у позовній заяві, станом на дату подачі позову, заборгованість відповідача за поставлений по Договору товар складає 116 395 грн. основного боргу,

З урахуванням викладеного суд вважає, що спірні зобов'язальні відносини виникли між сторонами на підставі договору поставки № 02/01-16 від 02.02.2016 року. Договір є укладеним, частково виконаний сторонами, вимоги позивача ґрунтуються на правах і обовязках сторін цього договору.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявність і розмір невиконаного спірного грошового зобов'язання в загальному розмірі 116 395 грн. позивачем обґрунтовані та підтверджені наданими документами, відповідачем допустимими доказами не спростовані, тому ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати товару, позивачем нараховано 1835 грн. 90 коп. пені на підставі п. 6.2 Договору, 125 грн. 18 коп. 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України, 152 713 грн. 50 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі п. 6.3 Договору, за період прострочення з 08.02.2016 по 22.02.2016 року.

Виконання зобовязання, згідно з ч. 1 ст. 1 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення зазначених сум пені та 3% річних відповідає нормам ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», умовам п. 6.2 Договору, розрахунок розміру пені та 3% річних судом перевірений і визнаний вірним, тому вимога позивача в цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем 152 713 грн. 50 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України в разі прострочення оплати товару за вимогою продавця покупець зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 536 Цивільного Кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Суд звертає увагу, що право на нарахування та отримання процентів за користування коштами у разі їх безпідставного одержання передбачено законом. Проценти у розумінні зазначених правових норм застосовуються тільки у випадках користування чужими, тобто залученими на певний строк, коштами за відсутності прострочення виконання грошового зобов'язання або при умові про відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 152 713 грн. 50 коп.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, відповідач безпідставно явку своїх представників в засідання суду не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, продовження строку вирішення спору клопотань не заявляв, витребувані судом документи не подав, внаслідок чого судом прийнято рішення на підставі лише матеріалів, наявних у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за поставлений товар, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 116 395 грн. основного боргу, 1835 грн. 90 коп. пені, 125 грн. 18 коп. 3% річних судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються, в решті - про стягнення 152 713 грн. 50 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами суд, із зазначених вище підстав, відмовляє.

Пунктом 4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судам роз'яснено, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається, зокрема, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

З цих підстав, відповідно до статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - судовий збір в розмірі 1 775 грн. 33 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркорн ЛТД» , місцезнаходження: 18001, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський край» , місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 44, - 116 395 грн. основного боргу, 1835 грн. 90 коп. пені, 125 грн. 18 коп. 3% річних та 1 775 грн. 33 коп. витрат на сплату судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення 152 713 грн. 50 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 22.04.2016 року.

Суддя В.М. Грачов