ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 923/1708/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Нєсвєтової Н.М., Стратієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуфізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постанову та на рішенняОдеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 року
у справі господарського судуХерсонської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"
дофізичної особи - підприємця ОСОБА_4
простягнення 12 346,97 грн.,
за участю представників сторін:

позивача:ОСОБА_5,
відповідача:ОСОБА_4,
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" (далі - ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль") звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) про стягнення 8322,08 грн. основного боргу, 2405,63 грн. інфляційних втрат, 146,90 грн. 3% річних та 1472,36 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №672/дгу про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 03.11.2007 року щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення за період з листопада 2014 року по березень 2015 року включно.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 року у справі (суддя - Гридасов Ю.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" 8 322,08 грн. основного боргу, 2405,63 грн. інфляційних, 146,90 грн. 3% річних, 1 472,36 грн. пені та 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року (колегія суддів у складі: Принцевської Н.М - головуючого, суддів: Діброви Г.І., Лисенка В.А.) рішення місцевого господарського суду від 22.12.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, фізична особа - підприємець ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року та рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм, дає дійти висновку, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги, якими він фактично користувався у повному обсязі.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що позивачем у спірний період були надані послуги з централізованого опалення відповідачу, як власнику магазину промислових товарів площею 42,5 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1 і вказані послуги споживачем не оплачені, враховуючи положення ст.ст. 19, 20 Закону України "Про житлового-комунальні послуги, ст. 525, 526, 546, 625 ЦК України та ст.1 Закону "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача 8322,08 грн. основного боргу, 2405,63 грн. інфляційних втрат, 146,90 грн. 3% річних та 1 472,36 грн. пені.

Посилання скаржника на недоліки в умовах договору, як на підставу для несплати коштів за комунальні послуги, то колегією суддів такі доводи відхиляються, адже неточності в умовах договору не звільняють споживача від сплати вартості отриманої ним комунальної послуги, оскільки такий обов'язок виникає в силу закону.

Щодо решти доводів, то вони повторюють доводи апеляційної скарги, які були спростовані судом апеляційної інстанції із наданням належної юридичної оцінки.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, оскаржувані судові рішення є повними, законними та обґрунтованими, винесеними з дослідженням всіх обставин справи в сукупності, при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року та рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 року у справі №923/1708/15 залишити без змін.

Головуючий М.М.Черкащенко

Судді: Н.М.Нєсвєтова

Л.В.Стратієнко