РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/4521/16
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 690927,92 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Волощук П.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача - Старчик А.А. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення, з урахуванням прийнятої судом заяви від 31.03.2016 про виправлення описки, суми санкцій за Договором від 30.01.2014 № 14-102-ТН про розподіл природного газу у зв'язку з неналежним виконанням Відповідач умов вказаного договору в частині своєчасної та повної оплати за надані йому послуги.

Відповідач проти позову заперечує з наведених у відзиві підстав, та зокрема з посиланням на п.п. 5.6 та 5.7 Договору та на Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, тому вважає, що відсутні підстави застосовувати до нього санкції за порушення виконання грошового зобов'язання, так як фактично він його порушником не є. Одночасно у відзиві Відповідач просить суд у випадку задоволення позову зменшити розмір неустойки (пені, штрафу), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, до 1%.

У судовому засіданні 04.04.2016 судом була оголошена перерва на 18.04.2016.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між Позивачем, як газорозподільним підприємством, та Відповідачем, як замовником, договору від 30.01.2011 № 14-102-ТН з додатковими угодами №1 від 05.02.2014, № 2 від 16.04.2014, №3 від 18.04.2014 та №4 від 03.12.2014 (далі - Договір), Позивач надав Відповідачу обумовлених Договором послуг на загальну суму 39401142,01 грн., що підтверджується залученими до справи актами приймання передачі наданих послуг за період січень - грудень 2015 року, які підписані сторонами, скріплені печатками та зауважень не містять.

Залученою до матеріалів справи та не спростованою Відповідачем оборотно-сальдовою відомістю Позивача про надходження коштів від Відповідача по Договору у спірний період підтверджується невиконання Відповідачем своїх зобов'язань по Договору належним чином та в повному обсязі щодо своєчасної та повної оплати наданих йому згідно вищеописаних актів послуг, що призводило до накопичення заборгованості та порушення Відповідачем ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Посилання Відповідача на п.п. 5.6 та 5.7 Договору судом відхиляються з огляду на положення п. 5.5 Договору, яким передбачено, що у випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період (що і має місце у даному спорі) замовник (Відповідач) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Тобто умовами п. 5.5 Договору передбачено чіткий строк остаточного розрахунку за вже надані послуги.

Обставина проведення розрахунків між сторонами з врахуванням Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу не є підставою для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за вже надані послуги, оскільки цей алгоритм визначає саме послідовність дій підприємств та банків при надходження коштів за надані послуги з розподілу природного газу на розподільні рахунки підприємств, але не впливає та не змінює на домовленість сторін Договору щодо строків та обов'язку оплати вартості вже наданих послуг та не припиняє зобов'язань боржника щодо сплати боргу.

Доказів наявності у Відповідача претензій щодо якості та/або обсягу надання Позивачем за Договором послуг у січні - грудні 2015 року згідно вищеописаних актів матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на наведене та виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання з остаточного розрахунку за вже надані йому по Договору послуги у встановлений п. 5.5 Договору строк, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом.

Заявляючи вимоги про стягнення пені Позивач посилається на п. 7.1 Договору, який визначає, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України.

Проте положення статей 546 та 547 ЦК України передбачають обов'язкове укладення правочину щодо забезпечення, в тому числі пенею, як видом неустойки, виконання зобов'язань між сторонами у письмовій формі, а сторонами даного спору всупереч ст. 547 ЦК України не укладалось у письмові формі правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань з оплати наданих по Договору послуг пенею, оскільки вищеописаний п. 7.1 та інші пункти Договору встановлення відповідності у вигляді пені та її розміру не містять.

Ч. 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається Позивач, встановлює лише сам порядок формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань, а не обов'язкове застосування такої відповідальності у вигляді сплати пені до спірних правовідносин, зокрема за умови відсутності укладеного між сторонами правочину щодо забезпечення пенею виконання зобов'язань.

А відтак, у суду відсутні підстави покладати на Відповідача відповідальність у вигляді пені та стягувати з нього 537603,84 грн. пені, тому в цій частині суд відмовляє.

У зв'язку з відмовою у стягненні пені по суті суд у відмовляє у задоволенні клопотання Відповідача про її зменшення,оскільки підстави для його розгляду відсутні.

Щодо заявлених Позивачем вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України, то судом перевірено і визнано обґрунтованими і арифметично правильними їх розрахунок, доданий до позову, оскільки розмір втрат від інфляції та 3% річних є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх належного спростування з боку Відповідача.

Матеріали справи не містять доказів погашення Відповідачем втрат від інфляції та 3% річних у добровільному порядку, у тому числі станом на час винесення рішення, тому, враховуючи все наведене, позовні вимоги про стягнення 88358,80 грн. втрат від інфляції та 64965,28 грн. 3% річних суд визнає обґрунтованими і задовольняє.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (м. Рівне, вул. Білякова, 4; ідентифікаційний код 03366701) 88358 (вісімдесят всім тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 80 коп. втрат від інфляції, 64965 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 28 коп. 3% річних, а також 2299 (дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять) грн. 86 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2016

Суддя Сташків Р.Б.