ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р.Справа № 916/4754/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 24.11.2015 року №7570;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 18.01.2016 року №3-131100/701;

розглянувши апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року

у справі №916/4754/15

за позовом Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м.Одеса

до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м.Одеса

про зобовязання перерахувати грошові кошти в розмірі 5500 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, м. Одеса звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м. Одеса, в якій просив суд зобовязати Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит, м.Київ в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м. Одеса перерахувати позивачу грошові кошти у розмірі 5 500 грн. 00 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідачів судові витрати.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, м. Одеса в позовній заяві помилково визначив відповідача 1 Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та відповідача 2 Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит, м.Київ в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м. Одеса, оскільки це одна юридична особа, тому апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем по справі є Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит, м.Київ в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м. Одеса.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4754/15 (суддя Петров В.С.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Військово-медичного клінічного центру Південного регіону до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, м. Київ в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, м.Одеса про зобовязання перерахувати грошові кошти в розмірі 5 500 грн. 00 коп.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, м. Одеса з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року та прийняти нове рішення, яким зобовязати відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 5 500 грн. 00 коп. на користь Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року у справі №916/4754/15 апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Петрова М.С.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року у справі №916/4754/15 було задоволено заяву про самовідвід судді Петрова М.С, проведено автоматичний розподіл справи та апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

У звязку з відрядженням судді-учасника колегії ОСОБА_3, здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок якого для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення у повному обсязі.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/4754/15 та наданих сторонами пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Філією КБ «Фінанси та Кредит» у м.Одесі та 411 Центральним військовим клінічним ОСОБА_4 Зірки госпіталем Південного оперативного командування (правонаступниками яких є відповідач та позивач) було укладено договір на розрахункове обслуговування і прийняття виручки від 18.06.2002 року №490, відповідно до якого позивач доручив, а банк зобовязався здійснювати прийом через касу банку виручки за надання медичних послуг від представника позивача (гривні) та перераховувати її на рахунок позивача, за винятком комісії банку.

За п. 2.2. договору з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 27.11.2014 року №9 до договору від 18.06.2002 року №490, банк зобовязався приймати платежі на умовах цього договору згідно графіку роботи кас, перераховувати прийняті платежі (за вирахуванням комісійної винагороди) на поточні рахунки клієнта не пізніше наступного банківського дня.

Цей договір укладено на строк до 18.06.2003 року Якщо жодна із сторін письмово не виявить бажання розірвати договір, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, на тих самих умовах. Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткових угод у письмовій формі (п. 5.1, 5.2 договору).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно з даним рішенням у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит, визначені статтями 37-39 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

У звязку з неотриманням позивачем грошових коштів, які сплачувались населенням за медичні послуги 17.09.2015 року, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, м. Одеса звертався з листами від 23.09.2015 року №5583, 5584, 5585 до Голови Національного банку України до директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів, до Уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з проханням посприяти у перерахуванні коштів.

Національний банк України, директор-розпорядник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважена особа Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси листами відповіли, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, оскільки вони відповідно до положень п.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вимогами кредитора.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, м. Одеса звернувся до відповідача з претензією від 15.10.2015 року №5965 з проханням виконати свої зобовязання за договором та перерахувати грошові кошти на рахунок позивача.

Відповідач у відповіді на претензію від 22.10.2015 року №4194 зазначив, що на кошти, які позивач просить перерахувати, поширюються обмеження, передбачені п.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому у банка не має можливості задовольнити вимоги.

Дослідивши фактичні обставини справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що за своєю правовою природою договір на розрахункове обслуговування і прийняття виручки від 18.06.2002 року №490 є договором банківського рахунку.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За приписами ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Статтею 1089 Цивільного кодексу України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з частиною 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас, оскільки відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, яка передбачає презумпцію правомірності правочину, договір на розрахункове обслуговування і прийняття виручки від 18.06.2002 року №490 є дійсним, то суд апеляційної інстанції зазначає, що виконання вказаного договору у період запровадження в банку тимчасової адміністрації здійснювалось позивачем з урахуванням обмежень, встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині норм, що стосуються юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. В даному випадку позивач не підпадає під дію цієї норми, оскільки на даний час договір на розрахункове обслуговування і прийняття виручки від 18.06.2002 року №490 є чинним.

Вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

В розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто, вкладниками в розумінні наведеної норми Закону визнаються лише фізичні особи.

Натомість, відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, зобовязальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунку, мають майново-грошовий характер, відтак, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником. Оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором на розрахункове обслуговування і прийняття виручки від 18.06.2002 року №490, у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, то виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на час виникнення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі №3-24гс15, від 01.04.2015 року у справі №3-25гс15, від 01.04.2015 року у справі №3-34гс15, від 22.04.2015 року у справі №3-63гс15, від 29.04.2015 року у справі №3-61гс15, від 13.05.2015 року у справі №3-153гс15, від 27.05.2015 року №3-217гс15, від 10.06.2015 року у справі №3-223гс15, правові висновки якого є обовязковими для всіх судів України в силу приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 цього Закону.

Зважаючи на положення викладених правових норм, місцевий господарський суд обґрунтовано встановив, що у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником та дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, не приймаються доводи Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса щодо неправомірності відмови перерахування грошових коштів, у звязку із запровадженням тимчасової адміністрації на строк на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року (включно), тобто грошові кошти надійшли на рахунок в банку 17.09.2015 року, а на наступний день введено тимчасову адміністрацію. з наступних підстав.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Оскільки невиконані платіжні доручення були подані до запровадження в Публічному акціонерному товаристві „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації і спірні грошові кошти обліковувалися на банківському рахунку позивача до запровадження процедури тимчасової адміністрації, тому виконання переказу цих грошових коштів відповідачем обмежене п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4754/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4754/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4754/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М.Принцевська

ОСОБА_6