КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа№ 910/1307/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Руденко Є.І. - представник за дов. б/н від 12.01.2016 року;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року

у справі № 910/1307/16 (суддя: Пригунова А.Б.)

за позовом Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит"

про стягнення 59 804,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у розмірі 54000, 00 грн, а також залишку коштів у розмірі 5804,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором банківського рахунку № 3-17/2-3 від 20.05.2008 року щодо перерахування грошових коштів з рахунку позивача, відкритому в Публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі № 910/1307/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказав, що позивач за структурою спірного правовідношення не є кредитором стосовно відповідача.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції неправомірно не залучив до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 року прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" до провадження.

У судовому засіданні 14.04.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року по справі №910/1307/15 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, до суду через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, яке задоволено судом.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком Національний кредит" та Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" було укладено договір банківського рахунку № 3-17/2-3 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок та надавати передбачені послуги, а відповідач - оплачувати послуги банку в розмірі, строки та у порядку, передбаченому договором та додатками до нього.

Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. договору відповідач виконує операції на підставі розрахункових документів, які надаються до банку безпосередньо або за документами, що передаються клієнтам по електронних каналах зв'язку. Банк виконує операції по рахунку за розрахунковими документами, які надійшли протягом операційного часу в день, в день їх надходження, при умові належного оформлення документів, необхідних для здійснення зазначених операцій відповідно до законодавства вимог банку і наявності достатній коштів на рахунку.

Згідно з п. 3.4. договору позивач має право самостійно розпоряджатись коштами на рахунку з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України, вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених договором послуг.

Відповідно до п. 8.1. договору, договір діє до 31.12.2008 року та вважаться продовженим у разі відсутності заяви однієї із сторін за 30 днів до строку припинення його дії.

03.06.2015 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" з платіжним дорученням №103 від 02.06.2015 року про перерахування грошових коштів у розмірі 54000,00 грн з рахунку Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації", відкритому в Публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит" на рахунок Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації", відкритий в Публічному акціонерному товаристві "Авант-Банк".

Відповідно до виписки з банківського рахунку від 04.06.2015 року, залишок грошових коштів на рахунку Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" в Публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит" становить 59398,37 грн.

Листом № 109 від 06.08.2015 року позивач вимагав від Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" виконання ним зобов'язань за договором щодо перерахування грошових коштів з рахунку Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації".

Відповідач в свою чергу листом № 21.1-01/289 від 04.09.2015 року повідомив позивача про запровадження у банку тимчасової адміністрації відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 114.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до ст. 24.3. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Пунктами 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Пунктом 1.17. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174 встановлено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція / чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

У відповідності до п. 1.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час". Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" зобов'язане було виконати платіжні доручення позивача не пізніше, ніж на наступний день після їх отримання.

Тобто, відповідачем було допущено порушення договірних зобов'язань, а також вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 114 запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит" на строк з 08.06.2015 року до 07.09.2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 року № 563 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" з 31.08.2015 року.

28.08.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 159 про припинення здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк Національний кредит" з 31.08.2015 року та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Водночас, за визначенням ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та їх зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що позивач за структурою спірного правовідношення не є кредитором стосовно відповідача.

Так, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі № 910/9232/14, від 10.06.2015 року у справі № 927/1379/14, від 29.04.2015 року № 3-61гс15 та від 01.04.2015 року № 3-25гс15).

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

При цьому, за змістом Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку суперечить вимог чинного законодавства України та порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку, а також принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі виконання банківських операції щодо перерахування грошових коштів позивача у відповідності до умов договору № 3-17/2-3 від 20.05.2008 року, що відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України є обмеженням прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку (аналогічна позиція містить в постанові Вищого господарського суду України від 30.03.2015 року у справі № 910/15388/14).

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції неправомірно не залучив до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що призвело до прийняття незаконного рішення, оскільки оскаржуване рішення не може вплинути на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а матеріали справи містять достатньо доказів для правильного вирішення даного спору.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/1307/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне "Бюро технічної інвентаризації" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/1307/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1307/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк