ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.16р. Справа № 904/1639/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка", с. Кочубеївка, Високопільський район, Херсонська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 54 740,88 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Всякий О.М., довіреність № 13/03 від 10.03.2016 року, представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 54 740,88 грн., з яких: основний борг - 54127,68 грн., 3% річних - 342,56 грн., інфляційні втрати - 270,64 грн. Судовий збір у сумі 1 378,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором №23/11-2015 від 23.11.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані роботи з обробки грунту (оранка та лущення) на сільськогосподарських угіддях відповідача площею 117,68 га.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відзиву на позов не надав, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.03.2016 року (а.с. 38 том 1).

Направлена судом на адресу відповідача ухвала суду про порушення провадження у справі повернута підприємством зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За змістом підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 17.03.2016 року з призначенням розгляду справи у судовому засіданні 11.04.2016 року, після чого розгляд справи відкладався на 25.04.2016 року.

У судовому засіданні 25.04.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.11.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Замовник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка" (далі - Підрядник, Позивач) було укладено договір на виконання робіт № 23/11-2015 (далі - Договір) відповідно до пункту 1.1 якого підрядник прийняв на себе зобов'язання своїми силами і засобами здійснити у період з 23.11.2015 року по 25.12.2015 року обробку грунту (оранку та лущення) на сільськогосподарських угіддях замовника площею 117,68 га, що знаходяться в с. Кочубеївка Високопольського району Херсонської області.

Згідно з пунктом 1.4 договору приймання роботи відбувається шляхом складання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що за виконану підрядником роботу замовник сплачує винагороду у сумі 54 127,68 грн. відповідно до Додатку № 2, що є невід'ємною частиною договору.

Сторони домовилися, що договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (пункт 5.1 договору).

У Додатках №№ 1, 2 до договору визначені перелік робіт (оранка, лущення) на сільськогосподарських угіддях загальною площею 117,68 га та розразрахунок вартості робіт на загальну суму 54 127,68 грн. з ПДВ.

23.12.2015 року сторони підписали та скріпили своїми печатками акт приймання-передачі виконаних робіт за договором на загальну суму 54 127,68 грн.

За змістом цього акту у замовника претензій до якості виконаних робіт немає (а.с. 14 том 1).

З метою отримання оплати за виконану роботу позивачем було виставлено рахунок № 7 від 23.12.2015 року, який відповідач не оплатив. Надіслана на його адресу претензія № 1 від 12.02.2016 року залишена ним без відповіді (а.с. 15 - 21 том 1).

Несплата відповідачем грошових коштів за виконані роботи за договором і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що оплата здійснюється протягом одного банківського дня з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт замовником.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено початок перебігу строку, який починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За таких обставин, враховуючи підписання сторонами акту 23.12.2015 року, оплата мала бути здійснена відповідачем до 25.12.2015 року.

Доказів на підтвердження сплати позивачеві 54 127,68 грн. відповідач суду не надав, його заборгованість на вказану суму підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 54 127,68 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у сумі 270,64 грн. розраховані за період прострочки оплати з 25.12.2015 року по 10.03.2016 року відповідно до нормативних вимог. Перевіркою розрахунку порушень не встановлено.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 342,56 грн. також розраховані за період прострочки оплати з 25.12.2015 року по 10.03.2016 року.

Перевіркою розрахунку встановлена арифметична помилка. Фактично 3% річних за вказаний період складають 341,71 грн.

За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 54 740,03 грн., з яких: 54 127,68 грн. - основний борг, 341,71 грн. - 3% річних, 270,64 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1 377,98 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50034, Дніпропетровська обл, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кочубеївка" (74012, Херсонська область, Високопільський район, село Кочубеївка, Кочубеївська сільська рада, комплекс будівель № 5, ідентифікаційний код 38789287) основний борг у сумі 54127,68 грн., 3% річних у сумі 341,71 грн., інфляційні втрати у сумі 270,64 грн., судовий збір у сумі 1377,98 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2016 року.

Суддя І.І. Колісник