ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 квітня 2016 року Справа № 902/1311/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Головуючого судді:Владимиренко С.В. доповідач,
суддів:Дунаєвської Н.Г.,
Мележик Н.І.,
перевірив касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р.
у справі№902/1311/15 господарського суду Вінницької області
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
до Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник"
простягнення 3% річних в сумі 228,18грн, пені в сумі 1182,82грн., інфляційних втрат в сумі 2001,10грн.
В С Т А Н О В И В:
Подана 12.03.2016р. Військовою частиною НОМЕР_1 касаційна скарга на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги повинні додаватися докази сплати судового збору.

Як встановлено п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Однак як вбачається з касаційної скарги, до неї не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання скаржника про відстрочку від сплати судового збору обґрунтовано посиланням на відсутність грошових коштів на рахунку станом на дату подання касаційної скарги , що підтверджується довідкою від 12.03.2016р. №610.

Однак колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору, чого зі змісту клопотання заявленого скаржником не вбачається.

Крім того, відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч вимогам ст.33 Господарського процесуального кодексу України скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що необхідні кошти для сплати судового збору у встановленому розмірі можуть бути реально виділені протягом періоду ймовірної граничної відстрочки, а саме не довше ніж до ухвалення судового рішення, тобто в межах місячного терміну розгляду касаційної скарги, передбаченого ст.1118 Господарського процесуального кодексу України, що могло би бути вагомою передумовою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як роз`яснено в абзаці 3 п.3.1 постанов Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг бюджетним установам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене та керуючись ст.86 та п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочку від сплати судового збору залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. у справі № 902/1311/15 повернути скаржнику.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Н.Г. Дунаєвська

Н.І. Мележик