ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.04.2016 Справа № 905/414/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» м.Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» м.Маріуполь Донецька область

про стягнення боргу у розмірі 22755,40грн., інфляційних витрат у розмірі 17138,40грн., 3% річних у розмірі 1251,55грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-довіреність №184 від 18.02.2016р.

від відповідача: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» м.Дніпропетровськ звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» м.Маріуполь Донецька область про стягнення боргу у розмірі 22755,40грн., інфляційних витрат у розмірі 17138,40грн., 3% річних у розмірі 1251,55грн

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не оплатив отриманий товар, на підставі видаткових накладних від 13.02.2014р. №1499, від 14.03.2014р. №2671.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 1, 2, 12, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 610, 625 Цивільного кодексу України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2016р., справа №905/414/16 передана на розгляд судді Філімонової О.Ю., в звязку з перебуванням судді Левшиної Я.О. у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає у позовній заяві позивач, згідно досягнутої між позивачем та відповідачем домовленості, на підставі видаткових накладних №1499 від 13.02.2014р., №2671 від 14.03.2014р. була поставлена хімічна продукція на загальну суму 26888,40грн.

Як стверджує позивач, відповідач зробив передплату за товар, що підтверджується банківською випискою від 29.01.2015р. №603837 на суму 83330,00грн. Сума передплаченого товару по видатковій накладній №985 від 02.02.2015р.-75330,00грн. Залишок суми у розмірі 8000,00грн. була зарахована за борги. Сума у розмірі 4133,00грн. була зарахована на часткове погашення боргу за видатковою накладною №1499 від 13.02.2014р. Відповідач не сплатив за поставлений товар за видатковими накладними №1499 від 13.02.2014р., №2671 від 14.03.2014р. на суму 22755,40грн.

Згідно з ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

До позовної заяви позивач надав видаткові накладні: №1 499 від 13.02.2014р. на суму 15120,00грн., №2 671 від 14.03.2014р. на суму 11768,40грн., всього на загальну суму 26888,40грн.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим ( ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У видаткових накладних №1 499 від 13.02.2014р. на суму 15120,00грн., №2 671 від 14.03.2014р. на суму 11768,40грн., на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог підставою передачі товару: «договір №476/13 від 01.03.2013р.»

На вимогу суду, позивач надав копію не підписаного відповідачем договору №476/13 від 01.03.2013р. Також позивач стверджує, що договір №476/13 від 01.03.2013р. не був підписаний між сторонами, а був тільки запропонований відповідачу проект договору №476/13 від 28.01.2013р., який відповідач не підписав.

Відповідач вимоги суду не виконав: не надав завірену копію договору №476/13 від 01.03.2013р. та оригінал для огляду в судовому засіданні, не надав відзив на позовну заяву, або письмові пояснення стосовно питання чи був підписаний між сторонами договір №476/13 від 01.03.2013р. Не спростував вимоги, заявлені позивачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Дійсно, на підставі видаткових накладних №1 499 від 13.02.2014р. на суму 15120,00грн., №2 671 від 14.03.2014р. на суму 11768,40грн., всього на суму 26888,40грн. відповідач отримав від позивача товар, що не заперечується відповідачем. (а.с.8,9).

Товар зі сторони відповідача був отриманий уповноваженою на це особою: ОСОБА_2, що підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №0219 від 12.02.2014р., №0243 від 13.03.2014р. (а.с.11,12).

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку позивач довів суду належними засобами доказування факт наявності між сторонами фактичних правовідносин з поставки товару та здійснення позивачем поставки товару саме на виконання усного правочину між сторонами, оскільки відсутні будь-які письмові докази узгодження сторонами умов договору поставки товару.

Тобто, в даному випадку позивач здійснив поставку товару відповідачу. Існування між сторонами будь-яких правовідносин з поставки товару, як за договором, укладеним у вигляді єдиного письмового документу, так і за усним правочином, повинні підтверджуватися будь-якими фактичними взаємовідносинами сторін (первинним документами, листуванням між сторонами тощо).

В даному випадку позивач довів, що товар був отриманий відповідачем на підставі видаткових накладних №1 499 від 13.02.2014р. на суму 15120,00грн., №2 671 від 14.03.2014р. на суму 11768,40грн., всього на суму 26888,40грн.

Відповідач доказів оплати товару на суму 26888,40грн. до матеріалів справи не надав.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, тому стягненню підлягає основний боргу у розмірі 22755,40грн.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» м.Дніпропетровськ доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 17138,40грн., 3% річних у розмірі 1251,55грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд зазначає, що позивачем були допущені арифметичні помилки при розрахунку 3% річних: за період з 13.02.2014р. по 18.01.2016р. на суму заборгованості 15120,00грн. 3% річні підлягають стягненню у розмірі 876,13грн.; за період з 14.03.2014р. по 18.01.2016р. на суму заборгованості 11768,40грн. 3% річні розмірі 653,87грн., всього 3% річні у розмірі 1530,00грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягають 3% річні у розмірі 1251,55грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок інфляційних витрат, наданий позивачем, суд зазначає, що позивачем були допущені арифметичні помилки при розрахунку інфляційних витрат: за період з лютого 2014р. по січень 2016р. на суму заборгованості 15120,00грн. інфляційні витрати у розмірі 9312,30грн.; за період з березня 2014р. по січень 2016р. на суму заборгованості 11768,40грн. інфляційні витрати у розмірі 9312,30грн., всього інфляційних витрат у розмірі 18624,60грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 17138,40грн.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» (49041, м.Дніпропетровськ, вул.Трудових резервів,6, ) основний боргу у розмірі 22755 (двадцять дві тисячі сімсот пятдесят пять)грн.40коп., інфляційних витрат у розмірі 17138 (сімнадцять тисяч сто тридцять вісім)грн.40коп., 3% річних у розмірі 1251 (одна тисяча двісті пятдесят одна)грн.55коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 25.04.2016 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу