РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016Справа №910/30409/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до 1) Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві

2) Головного управління МВС України в м. Києві

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 26 340, 00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: з'явився;

від першого відповідача: Глушко К.С. - представник за довіреністю;

від другого відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 26 340, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2016 р. порушено провадження у справі № 910/30409/16, розгляд справи призначено на 15.01.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 залучено до участі у справі другого відповідача - Головне управління МВС України в місті Києві.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2016, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

30.03.2016 судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі від 25.01.2006 №1-5/45 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Перший відповідач - Автогосподарство при ГУМВС України в м. Києві надав відзив на позовну заяву та письмові пояснення, в яких просив у позові відмовити у зв'язку з пропуском позовної давності.

Другий відповідач - Головне управління МВС України в місті Києві надав відзиви на позовну заяву в яких проти позову заперечив та заяву про застосування позовної давності.

Неприбуття у судове засідання представника позивача та другого відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши заперечення першого відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 22 січня 2010 року по вул. Ніколаєва, 3 у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, далі ДТП, учасниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, що належить Автогосподарству при ГУМВС України в м. Києві, під керуванням водія ОСОБА_2;

- автомобіль марки "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Святоград", під керуванням водія ОСОБА_3.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_2, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Деснянського районного суду міста Києва, яке в розумінні вимог статті 35 ГПК України є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для справи.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, не була застрахована. Згідно полісу ВС/6631673, наданого Моторним (транспортним) страховим бюро України, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1, була застрахована з франшизою 510 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1 склала 40 204, 96 грн., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля від 07.04.2010 № 415-У.

Позивач стверджує, що у зв'язку з настанням події, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він здійснив виплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Святоград" у розмірі 25 500, 00 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням від 17.05.2010 № 2109 та 840 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертного дослідження та збір документів, що підтверджується платіжним дорученням від 19.04.2010 № 1733.

Оскільки позивач виконав свій обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то наполягає на стягненні з відповідача (власника автомобіля марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632) суми виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 26 340, 00 грн.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного:

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Головним управлінням МВС України в місті Києві подано заяву про застосування позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, в якій стверджує, що перебіг позовної давності із спірних правовідносин розпочався 17.05.2010 (день виконання зобов'язання - виплата страхового відшкодування потерпілій стороні ДТП) і сплив 18.05.2013.

Згідно з п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 даної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Пунктом 4.6 згаданої постанови пленуму визначено, що за приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, перебіг позовної давності із спірних правовідносин розпочався 17.05.2010 - з дня виконання основного зобов'язання Моторним (транспортним) страховим бюро України, та сплив із урахуванням вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України 17.05.2013, однак позовну заяву про стягнення з відповідачів коштів було подано позивачем лише у листопаді 2015 року.

Оскільки відсутні поважні причини пропуску позовної давності та позивачем не доведено переривання перебігу позовної давності, то у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві та Головного управління МВС України в місті Києві, слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, згідно частини п'ятої статті 49 ГПК України. У задоволенні решти частини вимог щодо стягнення з відповідача суми сплаченої за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн., слід також відмовити.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.04.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 257, 261, 267, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві та Головного управління МВС України в місті Києві відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 20.04.2016

Суддя Ю.О.Підченко