ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа №917/2605/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №14-137 від 13.05.2014р.,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №82 від 10.12.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№882П/1-41 від 23.03.2016р.), на рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. у справі №917/2605/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", м. Полтава,

про стягнення заборгованості у сумі 4418689,43 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 829317,71 грн. пені, 587354,72 грн. 3 % річних, 877982,35 грн. штрафу, 19042,86 грн. інфляційних втрат та 66005,96 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. у справі №917/2605/15 в частині зменшення розміру пені на 1028853,64 грн. та 7% штрафу на 1073089,53 грн.; прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1028853,64 грн. пені та 1073089,53 грн. - 7% штрафу, у стягненні яких було відмовлено господарським судом Полтавської області; в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. у справі №917/2605/15 залишити без змін.

На думку апелянта, суд неправомірно визначив розмір пені та штрафу, чим порушив рівність учасників процесу перед законом і судом, а саме не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого необгрунтування, зокрема не врахував інтереси позивача. Також, апелянт зазначає, що судом не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Відповідач надавав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4037 від 14.04.2016р.), в якому зазначив, що проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменшення розміру штрафних санкцій, а скаржник, всупереч положень статей 33,34 Господарського процесуального кодексу України не надав доказів, які спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 18.04.2016р. представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.07.2012р. між сторонами укладено договір №2-01/15/12-ТКЕ (Б) купівлі-продажу природного газу, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012р. природний газ, а покупець зобов'язувався прийняти і оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих ( в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ та організацій та інших споживачів (п. 1.2 договору ).

Згідно п. 2.1 договору, постачальник передає покупцю в період з 01.08.2012р. по 31.12.2012р. газ у обсязі до 119500,00 тис. куб.м.

Пунктами 5.2 та 5.3 договору визначено, ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20%. До сплати ціна за 1000 куб.м. природного газу 3509,00 грн. з крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн. Всього з ПДВ 4210,80. У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ вона є обовязковою для сторін за цим договором з моменту введення її в дію.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.2 договору).

Згідно п. 6.1.1 6.1.2 договору, покупець зобов'язаний: своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлений газ; підписувати акт приймання-передачі газу, поставленого постачальником у відповідному місяці.

Умовами договору передбачено (п. 7.2 договору) , що у випадку порушення покупцем умов п. 6.1 та п. 6.2 договору (щодо оплати) покупець зобов'язується (крім сум заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно п. 9.2 договору, строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5 років.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками і діє у частині поставки газу до 31.12.2012р. включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач протягом серпня грудня 2012р. поставив відповідачу природний газ в обсязі 10580,857 тис.куб.м. на загальну суму 33493654,86 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу, а саме: №8 від 31.08.2012р. на суму 228414,85 грн.; №9 від 30.09.2012р. на суму 412329,96 грн.; №9 від 25.12.2012р. на суму 1508624,38 грн.; №9 від 26.11.2012р. на суму 1508624,38грн., №10 від 25.12.2012р. на суму 2932742,20 грн.; №10 від 27.11.2012р. на суму 8042969,08 грн.; №11 від 30.11.2012р. на суму 11374394,03грн.; №12 від 31.12.2012р. на суму 18545773,82 грн. (копії наявні у матеріалах справи, а. с. 26-19).

За даними позивача в порушення умов договору відповідачем проведено оплату вартості отриманого природного газу з порушенням термінів встановлених договором, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок по рахунку позивача та копіями платіжних доручень, які надані відповідачем (а.с. 73-87 та а.с. 98-148).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 4418698,43 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №2-01/15/12-ТКЕ (Б), з яких: 590403,34 грн. 3% річних, 19042,86 грн. інфляційних втрат, 1858171,35 грн. пені та 1951071,88 грн. штрафу.

Відповідач надав суду першої інстанції відзив на позов №14/21 від 05.01.2016р., в якому зазначив, що проти позову заперечує частково, визнає позовні вимоги в частині стягнення 1773362,64 грн. пені, 361643,65 грн. 3% річних , 1836967,99 грн. штрафу та просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 99% в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача проти зменшення заявленого до стягнення розміру пені заперечив з підстав, викладених у клопотанні №14/2-917/2605 від 12.02.2016р.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновку, що клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, на підставі чого задовольнив позовні вимоги про стягнення 19042,86 грн. інфляційних, 3% річних від простроченої суми у розмірі 587354,72 грн., пеню у розмірі 829317,71 грн. та 877982,35 грн. штрафу.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно статті 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором та приписів статті 692 Цивільного кодексу України отриманий від позивача природний газ оплатив з порушенням встановлених строків. Дана обставина відповідачем визнається.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобовязань 3% річних у розмірі 590403,34 грн. та інфляційних витрат у розмірі 19042,86 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру 3% річних з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", встановила, що суд першої інстанції правомірно стягнув с відповідача 587354,72 грн. за період прострочення, а саме з 20.09.2012р. по 27.12.2013р., а іншій частині (3048,62 грн.) відмовив.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, заявлених у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За результатами перерахунку розміру інфляційних втрат, заявлених до стягнення, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", колегія суддів встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 19042,86 грн. інфляційних втрат.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1858171,35 грн. та 7% штрафу у розмірі 1951071,88 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із статтею 3 Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 7.2 договору поставки сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. За невиконання покупцем п. 6.1 та п. 6.2 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розраховано суму пені у розмірі 1858171,35 грн. та 7% штрафу у розмірі 1951071,88 грн.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.2012 (Постанова N 3-24гс12) N 06/5026/1052/2011). Відповідне вказане в Інформаційному листі №01-06/908/2012 від 13.07.2012р. "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1858171,35 грн. пені за період з 20.09.2012 р. по 09.06.2013р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобовязань з оплати отриманого природного газу по кожному окремому акту), суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" частково, а саме : у розмірі 1842928,25 грн., а штрафу - у повному обсязі (розрахунок суми пені перевірено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). Перевіряючи періоди та суми, які нараховані позивачем, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні пені у розмірі 15243,10 грн., оскільки наданий розрахунок здійснено із порушенням вимог чинного законодавства.

Однак, відповідач у своєму відзиві на позов заперечує проти задоволення заявлених сум штрафних санкцій, у звязку з чим надав суду клопотання в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України про зменшення пені, що підлягає стягненню до 18517,14 грн., штрафу 19510,72 грн. (до 99%).

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та 7% штрафу на 99%, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про його часткове задоволення та зменшення штрафних санкцій на 55% з огляду на таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

За приписами частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ "Полтавагаз" не є газовидобувною компанією та інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку зі своїх контрагентів не існує. Постановою НКРЕКП №2018 від 13.07.2015 року "Про внесення змін до нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, які здійснювали діяльність до 01.07.2012р. відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорій споживачів "населення", "бюджетні установи", "промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання", на липень 2015 року", з 13.07.2015р. для ПАТ "Полтавагаз" затверджено "нульові" нормативи перерахування коштів для всіх категорій споживачів. Таким чином, у відповідача виникла кризова ситуація, пов'язана з відсутністю обігових коштів.

Після сплати споживачами заборгованість за спожитий природний газ, кошти акумулюються на поточних рахунках із спеціальним режимом використання ПАТ "Полтавагаз", але у зв'язку з не розподіленням коштів на власників природного газу і ліцензіатів з транспортування природного і нафтового газу магістральними та промисловими трубопроводами у товариства виникають податкові зобов'язання за відсутності податкового кредиту.

З наданого відповідачем звіту про фінансовий стан підприємства за 9 місяців 2015 року, останнє знаходиться у важкому фінансовому стані та несе збитки у розмірі 19477000,00 грн.

При цьому, відповідач зазначає, що оплата вартості спожитого природного газу здійснюється в порядку, визначеному Постановою Кабінету міністрів України №1082 від 03.12.2008р. "Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ" (зі змінами та доповненнями), а саме: плата за природний газ від усіх категорій споживачів підприємства зараховується на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ. Всі кошти, що надходять в рахунок оплати послуг з газопостачання населенням, бюджетними установами та іншими споживачами за затвердженим алгоритмом, у відсотковому співвідношенні спрямовується на оплату спожитого природного газу.

З огляду на наведене, застосування до відповідача штрафних санкцій у повному обсязі у може привести до погіршення тяжкого фінансового стану відповідача, яке забезпечує життєво необхідними послугами населення та соціальну сферу в місті Полтава, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності.

Погоджуючись із зменшенням стягнення неустойки на 55%, у відповідності до статті 233 Господарського кодексу України та на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів враховує ступінь виконання боржником зобов'язань за укладеним договором, а саме той факт, що відповідачем повністю здійснено оплату за поставлений газ, а також те, що несвоєчасній оплаті сприяла наявність значної заборгованості відповідача перед позивачем.

Матеріалами справи підтверджується, що боржник здійснив повне виконання зобов'язань за договором, забезпечивши повне погашення заборгованості за рахунок власних коштів. Судом першої інстанції правомірно враховано, що мав місце незначний термін прострочення оплати і доведено факт скрутного фінансового становище підприємства відповідача, а дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р., наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Тобто, штрафні санкції є додатковим надходженням (прибутком) для ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які б воно не отримало за умови належного виконання ПАТ "Полтавагаз" умов договору.

Виникнення прострочення з оплати основної заборгованості було спричинено об'єктивними обставинами, які не залежать від волі відповідача і на які він не в змозі впливати. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено позивачу повну вартість отриманого ним природного газу.

Отже, зменшуючи розмір штрафних санкцій заявлених до стягнення, до уваги, прийнято ступінь виконання боржником зобов'язань за договором, а саме, той факт, що відповідач, незважаючи на збиткову діяльність, погасив заборгованість з оплати вартості отриманого від позивача природного газу протягом незначного часу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розмір зменшеної пені не є співрозмірним в контексті інтересів сторін, а суд не об'єктивно оцінив всі обставини у їх сукупності, не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що зменшення з 1858171,35 грн. на 829317,71 грн. пені та з 1951071,88 грн. до 877982,35 грн. 7% штрафу є адекватною відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань.

Надавши правову оцінку вказаним заявником обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що мають місце обставини для зменшення розмір штрафних санкцій, а саме пені та штрафу, заявлених до стягнення, на 55%. Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме: 829317,71 грн. пені та 877982,35 грн. штрафу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача про наявність судової практики щодо зменшення розміру штрафних санкції, оскільки при розгляді справ та прийнятті судових рішень, суд, перш за все, керується приписами чинного законодавства, а не судовою практикою. При цьому, можливість використання судом положень статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України залежить від конкретних обставин справи, які суд оцінює самостійно у відповідності до норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги доводи лише однієї сторони і не врахував інтереси позивача, спростовуються аналізом суду обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. у справі №917/2605/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016р. у справі №917/2605/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий