ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/2028/16

За позовом Керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі:

1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ;

2. Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" в особі Гірничого коледжу Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 32 808,58 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від прокуратури: прокурор відділу ОСОБА_1, посвідчення № 024234 від 24.01.2014;

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: юрисконсульт 1 категорії ОСОБА_2, довіреність № 2317/01 від 30.03.2016;

від відповідача: юрисконсульт ОСОБА_3, довіреність № 376 від 01.08.2014.

СУТЬ СПОРУ:

24.03.2016 Керівник Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - 1-й позивач) та Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі - 2-й позивач) з позовною заявою до Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" в особі Гірничого коледжу Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 25 017,52 грн, 3% річних у сумі 549,93 грн, інфляційних нарахувань у сумі 941,73 грн пені у сумі 4 548,18 грн та 7% штрафу у сумі 1 751,22 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю послуг за державні кошти № 254, укладеного між сторонами 03.03.2015.

У судовому засіданні прокурор подав заяву про зменшення розміру позовних вимог посилаючись на те, що відповідач сплатив 2-му позивачу 25 017,52 грн основного боргу у добровільному порядку до моменту подачі позову до суду. Тому просить суд зменшити позовні вимоги, саме на суму 25 017,52 грн, інші ж позовні вимоги залишити незмінними.

1-й позивач участь свого представника у засіданні суду не забезпечив.

2-й позивач підтримав заявлені прокурором вимоги.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, посилаючись на сплату 2-му позивачу суми основного боргу та просив зменшити пеню та 7% штрафу на 99 %.

Суд, розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, дійшов висновку про те, що вона не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому прийнята судом та врахована при вирішенні спору.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015 між Гірничим технікумом Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (далі - відповідач, споживач) та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (далі - 2-й позивач, постачальник) було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 254 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов'язується протягом 2015 року надати споживачеві послуги, зазначені в п.1.2. договору, а споживач - прийняти і оплатити такі послуги по встановленим тарифам в строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п.1.2 та 1.3 договору найменування послуг: 35.30.1 - пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води (Теплова енергія)

Кількість: Лот 1 - 2949,97 Гкал.;

Лот 2 - 54,62 Гкал.

Обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (ст. 23 ч. 1 Бюджетного кодексу України).

Ціна договору становить: Лот № 1 - 4 199 950,00 грн в тому числі ПДВ 699 991,67 грн. Лот № 2 - 20 000,00 грн в тому числі ПДВ 3 333,33 грн. На момент укладання договору ціна складає 1 423 грн 73 коп. за 1 Гкал. з ПДВ. На момент укладання договору ціна для категорії "населення" 366 грн 17 коп. за 1 Гкал. з ПДВ. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.п. 3.1 та 3.2 договору).

Згідно п.4.1 договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Споживач здійснює передплату в грошовій формі в розмірі авансового платежу, згідно виставленого рахунку по мірі фінансування (п.4.2 договору).

На виконання умов договору 2-й позивач поставив відповідачу теплову енергію за період березня, квітня та жовтня 2015 року, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств.

В порушення умов договору відповідач свої фінансові зобов'язання щодо оплати отриманих послуг не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість перед 2-м позивачем на загальну суму 25 017,52 грн, на суму якої останній нарахував штрафні санкції у вигляді: пені в сумі 4 548,18 грн, 7% штрафу у сумі 1 751,22 грн, 3% річних у сумі 549,93 грн та інфляційних нарахувань у сумі 941,73 грн.

Дії відповідача полягають у завданні збитків стратегічно важливому об'єкту - Державному підприємству "Криворізька теплоцентраль, діяльність якого полягає у забезпеченні споживачів м. Кривого Рогу тепловою енергією, що в свою чергу завдає збитків економіці держави в цілому.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з абзацом 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами: прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до абзацу 2, 3 п. 5 рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

В даному випадку органом державної влади виступає Міністерство палива та енергетики України в особі державного підприємства "Криворізька теплоцентраль".

Згідно преамбули наказу Міністерства енергетики України № 236 від 05.08.1999, державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" створено з метою впорядкування управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів акціонерних товариств.

Відповідно до преамбули Статуту державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" підпорядковане Міністерству палива та енергетики України, яке є органом управління державним майном.

Тому державному підприємству "Криворізька теплоцентраль" державою надані повноваження здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В свою чергу, Міністерством палива та енергетики України, ДП "Криворізька теплоцентраль" судово-претензійні заходи щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в загальному розмірі 32 808,58 грн за період з 01.03.2015 до 31.10.2015, не вжито, внаслідок чого до державного бюджету зазначені кошти не надходять.

Таким чином, ненадходження коштів до державного бюджету порушує інтереси держави, що і стало причиною звернення прокуратури до суду з цим позовом.

Предметом цього позову з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є 3% річних у сумі 549,93 грн, інфляційні нарахування у сумі 941,73 грн, пеня у сумі 4 548,18 грн та 7% штрафу у сумі 1 751,22 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обовязковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки 2-м позивачем послуг з теплопостачання відповідачу останнім не оспорений та споживання яких підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарським судом встановлено, що за період з 15.04.2015 по 11.03.2016 мала місце заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 25 017,52 грн, але остання на час звернення прокурора з цим позовом до суду була повністю погашена відповідачем.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4 548,18 грн та 7% штрафу у сумі 1 751,22 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.6. договору передбачено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов висновку про невірно визначений період її нарахування, оскільки за приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. З огляду на що суд здійснив власний розрахунок, за яким:

за зобов'язанням березня 2015 року, період прострочення починається з 15.04.2015 по 14.10.2015 включно та пеня складає 2195,88 грн;

за зобов'язанням квітня 2015 року, період прострочення починається з 15.05.2015 по 14.11.2015 включно та пеня складає 1195,87 грн;

зобов'язанням жовтня 2015 року, період прострочення починається з 15.11.2015 по 11.03.2016 включно та пеня складає 769,23 грн, - що у загальному розмірі становить 4 161,23 грн.

Отже, суд вважає, що належною сумою пені, яка підлягає до стягнення з відповідача є саме 4 161,23 грн. Що ж стосується штрафу, то суд погоджується з розрахунком останнього та вважає його обгрунтованим та вірним у сумі 1 751,22 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за кожним актом окремо у загальній сумі 549,93 грн, перевіривши який суд дійшов висновку, що сума 3% річних заявлена в межах можливої суми їх нарахування, а тому підлягає задоволенню.

Що ж стосується інфляційних нарахувань за загальний період з травня 2015 року по січень 2016 року включно у сумі 941,73 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи викладену правову норму, суд погоджується з розрахунком 2-го позивача та вважає, що інфляційні нарахування у сумі 941,73 грн є обгрунтованими та заявлені в межах суми можливого нарахування, а тому підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що прокурор та 2-й позивач належним чином довели наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати отриманих послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 99% слід зазначити наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач ніяким чином не обґрунтував наявність виключних обставин, які б давали суду можливість задовольнити його клопотання. Відповідач не враховує той факт, що обидві сторони ведуть господарську діяльність в однакових економічних умовах та несуть однаковий ризик настання негативних наслідків для їх діяльності. Тому клопотання відповідача відхиляється судом.

На підставі викладеного, враховуючи матеріали справи позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення пені у сумі 4 161,23 грн, 7% штрафу у сумі 1 751,22 грн, 3% річних у сумі 549,93 грн та інфляційних нарахувань у сумі 941,73 грн; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст.ст.44 та 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1309,56 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. XXII Партз'їзду, буд. 11, ідентифікаційний код 37664469) в особі Гірничого коледжу Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Невська, буд. 3, ідентифікаційний код 37861922) на користь Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Енергетична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850) пеню у сумі 4 161,23 грн, 7% штраф у сумі 1 751,22 грн, 3% річних у сумі 549,93 грн, інфляційні нарахування у сумі 941,73 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 309,56 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 18.04.2016.

Суддя В.Д. Воронько