ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

14.04.2016р. Справа №905/1430/14

за заявою: №юр/811 від 29.03.2016р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення по справі:

за позовом: ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ

про стягнення 4232141,49 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_3 гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_4 пров. юрисконс.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.04.2014р. по справі №905/1430/14 позовні вимоги ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 4232141,49 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 4115760,67 грн, яка складалась з: 3% річних в сумі 4010315,45 грн, інфляційних втрат 105445,22 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 71070,30 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення від 14.04.2014р. по вказаній справі 12.05.2014р. господарським судом було видано відповідний наказ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.06.2014р. вказане рішення залишено без змін.

Згідно із постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.06.2014р. та рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2014р. у справі №905/1430/13 змінено; резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2014р. у справі №905/1430/14 викладено в новій редакції, у відповідності до якої з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 4227513,02 грн, яка складалась з: 3% річних в сумі 4010315,45 грн, інфляційних втрат 217197,57 грн. Одночасно, з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 73000 грн та 1117,52 грн. Доручено господарському суду Донецької області видати накази.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 06.08.2014р. по вказаній справі 26.09.2014р. господарським судом Запорізької області видано відповідні накази.

31.03.2016р. до господарського суду Донецької області надійшла заява №юр/811 від 29.03.2016р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення від 14.04.2014р. у справі №905/1430/14 за позовом ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 4301630,54 грн, з яких: 4010315,45 грн 3% річних, 217197,57 грн сума інфляційних втрат, 74117,52 грн судовий збір, строком на 3 роки.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є єдиним постачальником теплової енергії в Донецькій області. При цьому, за твердженням заявника, наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України впливає на платоспроможність населення та підприємств Донецької області, в тому числі, щодо оплати спожитої теплової енергії. Як вказує відповідач, станом на 01.03.2016р. населення має заборгованість перед ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в сумі 355,6 млн. грн, юридичні особи у розмірі 55,4 млн. грн.

Крім того, відповідачем зазначено, що через дефіцит коштів державного бюджету не погашена заборгованість перед ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецькотеплокомуненерго» з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам у розмірі 160,4 млн. грн.

Як зазначає заявник, відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» станом на 31.12.2015р. збитки підприємства становлять 994001 тис. грн, дебіторська заборгованість 352033 тис. грн, кредиторська заборгованість 1413267 тис. грн.

11.04.2016р. до господарського суду надійшли заперечення №31/13-1294 від 08.04.2016р. ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на заяву про відстрочку виконання рішення, за змістом яких позивач зазначив, що відповідно до постанови №83 від 04.03.2015р. Кабінету Міністрів України» «Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є обєктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на сертифікат Торгово-промислової палати України не може братись судом до уваги, оскільки вказаний акт засвідчує обставини непереборної сили, які стосуються дотримання законодавчих актів України щодо справляння та сплати податків та обовязкових платежів. Позивач звертає увагу, що посилання відповідача на знаходження на території проведення антитерористичної операції, як на форс-мажорну обставину, є безпідставною, оскільки заборгованість за договором №06/10-2464-БО-6 від 20.12.2012р. на закупівлю природного газу за державні кошти утворилась раніше. Наразі, стягнення заборгованості у примусовому порядку з боржників ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які знаходяться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та на частині тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей внаслідок проведення антитерористичної операції, не вбачається можливим. Враховуючи зазначене, фінансове становище позивача також є ускладненим.

Розглянувши заяву №юр/811 від 29.03.2016р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2014р., господарський суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України, згідно із якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в ч.2 ст.13 якого встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України (справа №1-17/2009) виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-26/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012р. Конституційного Суду України(справа №1-12/2012). Аналогічну правову позицію наведено в рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013р. Конституційного Суду України (справа №1-7/2013).

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

Стаття 6 Конвенції закріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

У п.18 рішення Європейського суду від 12.05.2011р. у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатує, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, судове рішення по справі №905/1430/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Як свідчать матеріали справи, на теперішній час рішення суду від 14.04.2014р. (з урахуванням змісту постанови суду касаційної інстанції від 06.08.2014р.) по справі №905/1430/14 ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, відстрочити виконання рішення.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищезазначеної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Виходячи зі змісту п.7.1.1 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вказувалось вище, в обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є єдиним постачальником теплової енергії в Донецькій області. При цьому, за твердженням заявника, наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України впливає на платоспроможність населення та підприємств Донецької області, в тому числі, щодо оплати спожитої теплової енергії. Як вказує відповідач, станом на 01.03.2016р. населення має заборгованість перед ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в сумі 355,6 млн. грн, юридичні особи у розмірі 55,4 млн. грн. Крім того, відповідачем зазначено, що через дефіцит коштів державного бюджету не погашена заборгованість перед ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецькотеплокомуненерго» з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам у розмірі 160,4 млн. грн.

Як вказує заявник, відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» станом на 31.12.2015р. збитки підприємства становлять 994001 тис. грн, дебіторська заборгованість 352033 тис. грн, кредиторська заборгованість 1413267 тис. грн.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано баланс (звіт про фінансовий стан на 31.12.2015р.; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015р.; наказ №27 від 02.02.2016р. про зміну суттєвих умов праці апарата ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»; графік виходу робітників ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» з 18.04.2016р. по 14.10.2016р.; інформацію про дебіторську заборгованість за теплову енергію станом на 01.03.2016р.; протокол №2 від 18.11.2015р. засідання комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах; довідку №20/808 від 29.03.2016р. про кредиторську заборгованість за спожитий газ станом на 01.03.2016р. перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у розмірі 1165194,9 тис. грн; довідку №04/809 від 29.03.2016р. про прогнозовану різницю в тарифах; сертифікат №2644/05-4 від 28.08.2014р. Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили.

З представлених до матеріалів справи документів дійсно вбачається ускладнене фінансове становище боржника. Крім того, судом враховано, що присуджені до стягнення у справі №905/1430/14 суми, за своєю правовою природою є 3% річних та інфляційними збитками, які стягнуті з відповідача внаслідок порушення строків оплати основного боргу.

Одночасно, як вказувалось вище, під час розгляду заяв про відстрочку виконання судового рішення господарський суд повинен враховувати інтереси кредитора. Аналогічну позицію наведено у постанові від 25.07.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5017/2763/2012.

Наразі, позивачем зазначено, що стягнення заборгованості у примусовому порядку з боржників ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які знаходяться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та на частині тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей внаслідок проведення антитерористичної операції, не вбачається можливим. Оскільки, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж стягнення в судовому порядку зі своїх контрагентів у позивача не існує.

З огляду на вищенаведене, фінансове становище ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» також є утрудненим.

Крім того, заборгованість відповідача є наслідком несвоєчасних платежів боржника за поставлений природний газ, оплата якого не може пов'язуватись із взаємовідносинами останнього з іншими учасниками господарських відносин з огляду на те, що відповідач є самостійним суб'єктом господарювання і відповідно до договору №06/10-2464-БО-6 від 20.12.2012р. на закупівлю природного газу за державні кошти прийняв на себе зобовязання з оплати товару, а також тягар відповідальності за порушення договірних зобов'язань перед постачальником. Наразі, політична, економічна ситуація у країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох учасників, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні відстрочки виконання рішення від 14.04.2014р. на 3 роки.

Одночасно, вчинення дій, спрямованих на негайне виконання рішення суду від 14.04.2014р. (з урахуванням змісту постанови суду касаційної інстанції від 06.08.2014р.) з огляду на майновий стан боржника, за висновками суду, може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акту.

Таким чином, враховуючи позицію Вищого господарського суду України щодо обов'язкового врахування збалансованості інтересів обох сторін під час розгляду заяв про відстрочення виконання рішень, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що негайне виконання рішення є ускладненим, господарський суд дійшов висновку, що виконання рішення від 14.04.2014р. господарського суду Донецької області (з урахуванням змісту постанови суду касаційної інстанції від 06.08.2014р.) по справі №905/1430/14 може бути відстрочено на 6 місяців, а саме до 14.10.2016р. включно.

При цьому, посилання позивача на те, що виконання рішення від 14.04.2014р. вже було відстрочено, судом до уваги не приймаються, виходячи з того, що норми ст.121 Господарського процесуального кодексу України не обмежують право боржника на звернення до суду з заявами про відстрочку виконання рішення, а також право суду на задоволення відповідних заяв певною кількістю раз.

Відтак, заява №юр/811 від 29.03.2016р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення по справі №905/1430/14 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково заяву №юр/811 від 29.03.2016р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення від 14.04.2014р. у справі №905/1430/14 за позовом ОСОБА_2 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 4301630,54 грн, з яких: 4010315,45 грн 3% річних, 217197,57 грн сума інфляційних втрат, 74117,52 грн судовий збір, строком на 3 роки.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 14.04.2014р. (з урахуванням змісту постанови Вищого господарського суду України від 06.08.2014р.) по справі №905/1430/14 до 14.10.2016р. включно.

Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття та згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою на всій території України.

Суддя Ю.О.Паляниця