ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 916/4593/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

Представники сторін в судове засідання не зявились, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіВал»

на рішення господарського суду Одеської області від 27.01.2016 року

у справі № 916/4593/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіВал»

про стягнення 54059,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіВал» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 54059,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 22, 526, 993, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172, ст. 1187 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2016р. (суддя Літвінов С.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 09.03.2016р., позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 54059,31 грн. суми страхового відшкодування та 1827,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 18.03.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.03.2016р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Заявив клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

17.02.2014р. між ПАТ «Страхова компанія «Країна» (Страховик) та ТОВ «ВіВал» (Страхувальник) укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АІ/6279956 від 17.02.2014р., згідно якого забезпеченим транспортним засобом є «INTERNATIONAL 9400I», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору з 17.02.2014р. по 16.08.2014р. (а.с. 12).

Відповідно до п. 2 цього договору страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Згідно з ч. 2 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

04.06.2014р. на 18 км. Дороги М-05 Київ-Одеса (Міжнародні дороги) відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю:

-транспортного засобу «INTERNATIONAL 9400I», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1;

-транспортного засобу «CITROEN», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3;

-транспортного засобу «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_5;

-транспортного засобу «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_6.

Як вбачається з Довідки відділу забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 9395467 по факту дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_1, за порушення вимог п.п 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. із змінами та доповненнями складені адміністративні матеріали та направлені до Києво-Святошинського районного суду для подальшого прийняття рішення. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортний засіб «CITROEN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортний засіб «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 13-17).

За змістом п.п. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній станом на день ДТП 04.06.2014р.) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, означена норма Закону не містить переліку водіїв, на яких покладено обовязок здійснити письмове повідомлення. Цей обовязок кожного водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. Крім того, законодавець не ставить обовязок водія, причетного до ДТП сповістити про пригоду Страховика, в залежність від того, чи є він винним в її настанні.

Разом з тим, пунктом 5 ст. 989 Цивільного кодексу України та пунктом 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

В матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ «ВіВал» та/або ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про настання страхового випадку та доказі неможливості такого звернення з поважних причин.

Між тим, 05.06.2014р. власник пошкодженого транспортного засобу «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4 та та 06.06.2014р. повірена особа власника пошкодженого транспортного засобу «CITROEN», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 звернулись до ПАТ «Страхова компанія «Країна» із повідомленням про ДТП, які зареєстровані за вх. №№2440, 2455 (а.с. 25-26).

За умовами п. 2, 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Для підтвердження обєктивності рахунків, ПАТ «Страхова компанія «Країна» замовило у ТОВ «Декра Експерт» проведення автотоварознавчого дослідження з метою визначення розміру вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу. 15.06.2014р. зазначеною установою підготовлено звіт №264кр, згідно якого сума відновлювального ремонту транспортного засобу «CITROEN», реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 97255,57 грн. із зазначенням, що ринкова вартість вказаного транспортного засобу до ДТП становила 93738,19грн. (а.с. 40-45)., тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі Консультації №9037, складеної ТОВ «Експертум-АВЕ» 16.09.2014р., ПАТ «Страхова компанія «Країна» визначено ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП, яка склала 52894,00 грн. (а.с. 66-67).

За твердженням позивача, розмір страхового відшкодування визначався у відповідності до ч. 2 ст. 30 вказаного Закону наступним чином: 93738,19 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП згідно Звіту №264кр, складеного ТОВ «Декра Експерт» 15.06.2014р.) - 52894,00 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП згідно Консультації №9037, складеної ТОВ «Експертум-АВЕ» 16.09.2014р.) 510,00 грн. (франшиза за полісом) = 40334,19 грн. (а.с. 69).

Відповідно до Ремонтної калькуляції від 01.07.2014р. №32922 вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_3 склала 17082,14 грн. (а.с. 32-36).

Як зазначив позивач, розмір страхового відшкодування розраховувався наступним чином: 17082,14 грн. (вартість відновлювального ремонту з ПДВ відповідно до Ремонтної калькуляції від 01.07.2014р. №32922) - 2847,02 грн. (зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ відповідно до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») 510,00 грн. (франшиза за полісом) = 13725,12грн. (а.с. 38).

Позивачем на виконання своїх зобовязань за Полісом №АІ/6279956 від 17.02.2014р. виплачено:

-повіреному потерпілої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 40334,19грн., що підтверджується платіжним дорученням №1417 від 15.10.2014р. (а.с. 70-71).

-потерпілій особі ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 13725,12 грн., що підтверджується платіжним доручення №5502 від 24.09.2014р. (а.с. 39).

Отже, загальний розмір страхового відшкодування, який виплачений позивачем за наслідками ДТП становить 54059,31 грн.

31.10.2014р. позивачем направлено на адресу відповідача претензії за вих. №7082, №7083 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 40334,19 грн. та 13725,12 грн., які отримані відповідачем 05.12.2014р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 72-74).

Відзивами на претензії від 31.12.2014р. відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, що і стало підставою для звернення ПАТ «Страхова компанія «Країна» з даним позовом (а.с. 75-76).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про наявність права зворотної вимоги до відповідача на стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 54059,31 грн.

За твердженням відповідача, позивач був двічі повідомлений про ДТП: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а відтак неповідомлення ТОВ «ВіВал» та/або ОСОБА_1 позивача про настання ДТП не заважало останньому перевірити обставини ДТП, брати участь у визначенні розміру заподіяної в результаті ДТП шкоди. Факт настання страхового випадку підтверджується страховими актами та добровільною сплатою страхового відшкодування. На думку відповідача, підстави для задоволення позову про відшкодування збитків в порядку регресу відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на слідуюче.

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За умовами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.

Постановою Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2014р. у справі №369/5600/14-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та за допущене правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 24).

Згідно з ч. 3 ст. ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з довідки ТОВ «ВіВал» від 01.07.2015р. №01/07-1 ОСОБА_1 з 04.06.2015р. по 10.06.2014р. виконував свої службові обовязки (перебував у рейсі) а.с. 77.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з абзацем «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній станом на день ДТП 04.06.2014р.) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі №6-1цс14 від 12.02.2014р. виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Отже, факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі №6-284цс15 від 16.09.2015р. підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин 21.06.2012р.) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом означеної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вже зазначалося вище, вина особи, яка керувала «INTERNATIONAL 9400I», реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлена в судовому порядку за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2014р. у справі №369/5600/14-п - ОСОБА_1, який на час ДТП перебував в службових відносинах з ТОВ «ВіВал».

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи викладене, судова колегія, перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 54059,31 грн.

З урахуванням наведеного, доводи скаржника стосовно того, що відповідальність страхувальника полягає у сплаті франшизи, а також суми збитків, непокритих страховою виплатою є безпідставними.

Також не приймаються до уваги судовою колегією доводи скаржника про те, що він не мав обовязку повідомляти страховика про ДТП, оскільки факт настання страхового випадку никім не оспорюється; випадок зафіксований правоохоронними органами; ОСОБА_1, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.01.2016р. у справі №916/4593/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 18.04.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран