ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 904/10128/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівПопікової О.В. Євсікова О.О., Кролевець О.А.
за участю представників:
позивача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
відповідача:ОСОБА_4 дов. від 03.12.2015
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016
у справі№ 904/10128/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
простягнення 311 250,00 грн.
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення штрафу у сумі 311 250 грн. за порушення пункту 3.7.1.3.1.22 договору еквайрингу від 25.08.2015.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 (суддя Рудовська І.А.) провадження у справі №904/10128/15 зупинено у зв'язку із направленням копії матеріалів справи №904/10128/15 до Прокуратури Дніпропетровської області для перевірки наявності ознак складу злочину, передбаченого статтями 190, 205 Кримінального кодексу України у діях Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

Ухвала місцевого суду обґрунтована приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України з огляду на встановлення необхідності направлення справи до органу досудового розслідування для здійснення перевірки наявності ознак злочинів, передбачених статтями 190, 205 Кримінального кодексу України в діях Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 чи інших невстановлених осіб.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 (головуючий суддя - Пархоменко Н.В., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 про зупинення провадження скасовано, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду апеляційний суд виходив з того, що предметом позову у справі є вимога про стягнення з відповідача штрафу за неналежне виконання умов господарського договору, а не відшкодування шкоди, завданої шахрайськими діями відповідача чи інших невстановлених осіб, відтак відсутні підстави для зупинення провадження у справі та її направлення до слідчих органів для з'ясування обставин, які не входять до предмету доказування у даному спорі.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема статей 43, 79 Господарського процесуального кодексу України та наявності підстав для зупинення провадження у даній справі.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, який заперечував щодо доводів касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку надсилання господарським судом матеріалів справи прокурору або органу досудового розслідування.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадку надсилання господарським судом матеріалів справи прокурору або органу досудового розслідування (пункт 2 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи зі змісту частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог. Водночас надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів за відсутності прямої вказівки на це у законі не може мати на меті ініційоване судом отримання (добування) доказів.

Зупинення провадження у даній справі місцевим господарським судом було обумовлено необхідністю направити матеріли справи до Прокуратури Дніпропетровської області. Зокрема місцевий господарський суд встановив, що предметом позову є вимога про стягнення суми штрафу, який передбачений умовами договору еквайрингу від 25.08.2015 за проведення шахрайських операцій при надані сервісу "Оплата частинами". Такі дії були здійснені шляхом переведення грошових коштів в готівку. На думку місцевого суду вирішення даного спору можливе виключно після встановлення відповідних обставин компетентними органами в ході проведення слідчих дій, то місцевий господарський суд дійшов до висновку про необхідність здійснення перевірки слідчими органами наявності ознак злочину, передбачених статтями 190 (шахрайство), 205 (фіктивне підприємництво) Кримінального кодексу України в діях ФОП ОСОБА_5 чи інших невстановлених осіб.

Зі змісту ухвали суду І інстанції вбачається, що зупиняючи провадження у справі суд мав на меті отримати додаткові докази для розгляду справи по суті. Колегія суддів зауважує, що наслідком такого зупинення є порушення принципів рівності перед законом і судом (ст.42 Господарського процесуального кодексу України); змагальності (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), обов'язку доказування і подання доказів (ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з положеннями статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів лежить на сторонах. Проте положення пункту 2 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України та статті 90 Господарського процесуального кодексу України не пов'язують надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення у зв'язку із цим провадження у справі саме з неможливістю з'ясувати певні обставини при вирішенні господарського спору.

Викладені норми покладають обов'язок доведення відповідних обставин на кожну з сторін, натомість положення статей 38, 75 Господарського процесуального кодексу України передбачають витребування господарським судом доказів, а у разі їх недостатності та у випадку їх неподання - розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Отже, господарський суд, відповідно до норм процесуального закону, може вирішити справу незалежно від наслідків кримінального провадження на підставі оцінки доказів, поданих сторонами, відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає висновки місцевого суду про наявність підстав для зупинення провадження помилковими.

Натомість апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час розгляду спору у даній справі підлягає з'ясуванню саме факт порушення/відсутності порушення відповідачем умов договору еквайрингу від 25.08.2015 року, на підставі поданих сторонами документів, відповідно до статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України. У разі встановлення факту порушення відповідачем умов договору, відповідач має понести відповідальність, передбачену договором еквайрингу від 25.08.2015 року (за відсутності встановлення таких фактів, відсутні і підстави для стягнення штрафу).

Оскільки судом першої інстанції не було наведено обставин, які об'єктивно перешкоджають розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, чи необхідності встановлення при здійсненні кримінального провадження Прокуратурою Дніпропетровської області таких обставин, які неможливо встановити судом в процесі розгляду даної справи, колегія суддів вважає правомірним висновок апеляційного суду про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 як такої, що не відповідає вимогам статей 32, 33, 43, 79 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляд справи в касаційній інстанції та зважаючи на встановлені апеляційним судом обставини, судова колегія вважає обґрунтованим та законним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтовані висновки апеляційного суду та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови, яка прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі № 904/10128/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець