КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/32059/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача: Дубовик П.В., довіреність № 39юр від 18.04.16,

відповідача: Рямушкін І.Є., довіреність б/н від 02.06.2015.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016

у справі №910/32059/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного підприємства "Моноліт"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

про стягнення 167 177,03 грн

ВСТАНОВИВ:

ПП "Моноліт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" про стягнення 167 177,03 грн грошових коштів, які були перераховані позивачем відповідачу платіжними дорученнями: №80 від 21.07.2014 на суму 15 449,03 грн, №117 від 20.08.2014 на суму 15 000,00 грн, №17 від 23.09.2014 на суму 13 858,00 грн, №55 від 28.10.2014 на суму 6 000,00 грн, №69 від 10.11.2014 на суму 6 370,00 грн, №135 від 17.11.2014 на суму 50 000,00 грн, №10 від 21.01.2015 на суму 50 000,00 грн, №15 від 02.02.2015 на суму 10 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.02.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ПП "Моноліт" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.02.2016 у справі №910/32059/15, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт стверджує, що сплачені ним грошові кошти вищевказаними платіжними дорученнями на власний розсуд були зараховані відповідачем не в рахунок виконання судового рішення від 04.07.2014 №906/630/14 як хотів позивач, а на погашення пені, нарахованої відповідачем за договором про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.12 за період з 04.07.2014 по 20.05.2015, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у загальному розмірі 167 177,03 грн, що були ним сплачено на виконання вищезазначеного судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2016 апеляційну скаргу ПП "Моноліт" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.04.2016.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

20 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" та Приватним підприємством "Моноліт" було укладено договір про відкриття кредитної лінії №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 у справі №906/630/14 позов ПАТ "Дочірній банк Сбербанк Росії" до ПП "Моноліт" про стягнення 533 296,47 грн задоволено, вирішено стягнути з ПП "Моноліт" на користь ПАТ "Дочірній банк Сбербанк Росії" заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.12 в сумі 533 296,47 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

14.08.2014 постановою державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ було відкрите виконавче провадження №44378116 з виконання рішення суду №906/630/14.

Платіжними дорученнями: №80 від 21.07.2014 на суму 15 449,03 грн, №117 від 20.08.2014 на суму 15 000,00 грн, №17 від 23.09.2014 на суму 13 858,00 грн, №55 від 28.10.2014 на суму 6 000,00 грн, №69 від 10.11.2014 на суму 6 370,00 грн, №135 від 17.11.2014 на суму 50 000,00 грн, №10 від 21.01.2015 на суму 50 000,00 грн, №15 від 02.02.2015 на суму 10 500,00 грн позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 167 177,03 грн в рахунок погашення заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.12.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що сплачені позивачем грошові кошти вищевказаними платіжними дорученнями відповідачем на власний розсуд були зараховані не в рахунок виконання судового рішення від 04.07.2014 №906/630/14 як хотів позивач, а на погашення пені нарахованої відповідачем за договором про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.12 за період з 04.07.2014 по 20.05.2015, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у загальному розмірі 167 177,03 грн, що були ним сплачено на виконання вищезазначеного судового рішення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 цього Кодексу передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як правило особа, права якої порушені, може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Дані правовідносини виникли між сторонами на стадії виконання певного судового рішення і повинні регулюватися нормами господарського процесуального законодавства щодо виконання судових рішень, а саме розділом ХІV ГПК України.

Частинами другою - п'ятою статті 117 ГПК визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом. Відповідні заяви слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права та відмову у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам вірну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №910/32059/15 відповідає фактичним обставинам справи, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №910/32059/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №910/32059/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/32059/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов