ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа № 914/393/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_2

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, м.Львів, вих. №30/375 від 12.03.2016 року, вх. № 01-05/1387/16 від 22.03.2016р.

на рішння господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року

у справі № 914/393/16

за позовом: ОСОБА_1 комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 міської ради, м. Львів

про: стягнення 323 111, 41 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 206/Ш від 01.10.2002 року

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності б/н від 18.08.2015 року.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не з'явився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі №914/393/16 (суддя Кидисюк Р.А.) позовні вимоги ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, до ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 міської ради, про стягнення 323 111, 41 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 206/Ш від 01.10.2002 року задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 01.03.2015 року у справі № 914/393/16, відповідач ОСОБА_1 комунальне підприємство Львівелектротранс подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що між ОСОБА_1 комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 комунальним підприємством «Львівелектротранс» було укладено договір №206/Ш від 01 10 2010р. а не договір 1555 від 01.07.2013р., за яким суд першої інстанції стягнув заборгованість та штрафні санкції. Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не відклав розгляд справи за клопотанням відповідача, що спричинило її розгляд без зясування всіх обставин справи, без належного дослідження доказів.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 01.03.2016 р. у справі №914/393/16 та відмовити у позові. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2016р. справу №914/393/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Мельник Г.І..

Ухвалами ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 05.04.2016 р..

Ухвалою суду від 05.04.2016 року розгляд справи відкладався на 19.04.2016 року з підстав, викладених у ній.

Представнику сторони розяснено його права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 19.04.2016 року зявився представник позивача, проти апеляційної скарги заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Представник апелянта в судове засідання 19.04.2016 року не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду повідомив.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

01.10.2002 року між ОСОБА_1 комунальним підприємством Львіелектротранс (Споживач) та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (Енергопостачальна організація) укладено Договір №206/Ш/325/02 про постачання теплової енергії в гарячій воді (Договір), відповідно до п.1. якого Енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що Споживач до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує Енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

Доказів розірвання цього договору чи визнання його недійсним суду не надано. Відтак, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 209875,20 грн. за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2015 р. та 10641,50 грн. 3 % річних, 102594,71 грн. інфляційних нарахувань на підставі ст. ст. 174, 175 ГК України, 625, 626, 629 ЦК України.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скаржник покликається на укладення між сторонами іншого договору. Однак, зазначеним договором не змінюються та не скасовуються умови зазначеного вище договору на спірний період, стягнення заборгованості за який було задоволено судом першої інстанції. При наявності між сторонами кількох укладених договорів, вони підлягають окремому виконанню, якщо інше не вбачається з їх змісту.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не відклав розгляд справи за клопотанням відповідача, що спричинило її розгляд без зясування всіх обставин справи та без належного дослідження доказів. Однак дане твердження апелянта не знаходить своє підтвердження в матеріалах справи, клопотання (№30-260 від 24.02.2016 року) про відкладення розгляду справи на яке посилається апелянт в матеріалах справи відсутнє. Колегія суддів також наголошує на тому, що згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 01.03.2016 р. у справі № 914/393/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ОСОБА_1 апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, м.Львів, вих. №30/375 від 12.03.2016 року, вх. № 01-05/1387/16 від 22.03.2016р.- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/393/16 без змін.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс (79012, м.Львів, вул. Сахарова,2, ) в дохід Держбюджету 2907,97 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним господарським судом.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 25.04.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Мельник Г.І.