УХВАЛА

13.04.2016Справа № 36/57

За скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

На дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві

У справі за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в

особі філіалу "Теплові розподільчі мережі Київенерго"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 23 090 грн. 34 коп.

Суддя - Трофименко Т.Ю.

В засіданні приймали участь:

від ВДВС: не з'явились;

від позивача: ОСОБА_2 - дов. № 91/2015/10/21-4 від 21.10.2015р.

від відповідача: Радзевіл А.В. - дов. № б/н від 14.01.2014р.

Встановив:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі філіалу "Теплові розподільчі мережі Київенерго" про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 23 090 грн. 34 коп. із яких: 21 084 грн. 02 коп. заборгованість по орендній платі, 1540 грн. 87 коп. пеня за просрочку платежу, 465 грн. 45 коп. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2010р. у справі № 36/57 позов задоволено повністю. Стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на користь на користь Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі філіалу "Теплові розподільчі мережі" 21084 грн. 02 коп. заборгованості по орендній платі, 1540 грн. 87 коп. пені, 465 грн. 45 коп. 3% річних, 230 грн. 90 коп. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2010р. було видано відповідний наказ від 16.03.2010р.

22.03.2016р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надійшла скарга на дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Годзя Є.І. по відкриттю 20.02.2016р. виконавчого провадження ВП № 50111529 з виконання судового наказу № 36/57, виданого 16.03.2010р. Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Київенерго" заборгованості у розмірі 23557,24 гривень.

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Годзя Є.І. від 20.02.2016р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 50111529 з виконання судового наказу судового наказу № 36/57, виданого 16.03.2010р. Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГІАТ "Київенерго" заборгованості у розмірі 23557,24 гривень.

Крім того, заявником подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для подання скарги. Дана заява обґрунтована, тим, що 04.03.2016р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 оскаржила постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Годзя Є.І. від 20.02.2016р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 50111529 з виконання судового наказу судового наказу № 36/57, виданого 16.03.2010р. до Деснянського районного суду міста Києва. Проте, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.03.2016 вказану скаргу з доданими до неї документами повернуто скаржнику для подання до належного суду.

Відповідно до ст. 53 ГПК України суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Відповідно до п. 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9, встановлений у частині першій статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 Господарського процесуального кодексу судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Враховуючи вищевикладене, суд визнав причини пропуску процесуального строку для подання скарги поважними з підстав, викладених у поданому заявником клопотанні, та задовольнив клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання скарги на дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016р. розгляд скарги було призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.04.2016р.

Представники ВДВС в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду скарги судом ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві повідомлені належним чином.

У судовому засіданні представник скаржника (відповідача, боржника) заявив усне клопотання про відкладення розгляду скарги.

Представник позивача (стягувача) проти клопотання про відкладення розгляду справи заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, розглянувши клопотання про відкладення розгляду скарги, не заходить підстав для його задоволення зважаючи на те, що представником позивача не надано доказів для підтвердження підстав, на які він посилається при обґрунтуванні клопотання про відкладення розгляду справи.

В даному судовому засіданні. представник позивача (стягувача) проти скарги заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях, поданих 13.04.2016р. у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України "Про виконавче провадження", юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Закон України "Про виконавче провадження", який є спеціальною нормою не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03., стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Вимоги скаржника обґрунтовані тим, що останнім днем для пред'явлення судового наказу № 36/57 від 16.03.2010р. для виконання є 16.03.2013р., а поставнова про відкриття виконавчого провадження № 50111529 датована 20.02.2016, а тому, на думку скаржника,є неправомірною, оскільки виконавче провадження відкрито після пропуску строку для пред'явлення даного наказу до виконання.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6 1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Зважаючи на те, що наказ Господарського суду м. Києва від 16.03.2010р. у справі № 36/57 було пред'явлено до виконання і відділом Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження №40267134, а постановою від 25.06.2015р. повернуто без виконання, то відповідно строк пред'явлення цього наказу до виконання було поновлено.

У п.2 резолютивної частини постанови від 25.06.2015р. ВП № 40987885 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 25.06.2016р.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець діяв у межах та в порядку, встановлених законодавством України.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Враховуючи викладене в сукупності, скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві є необґрунтованою та недоведеною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві у справі № 36/57 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі філіалу "Теплові розподільчі мережі Київенерго" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 23 090,34 грн., відмовити повністю.

Суддя Т. Ю. Трофименко