ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа №922/23/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-137 від 13 травня 2014 року,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 9/17 від 04 січня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №847 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у справі № 922/23/16

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у справі № 922/23/16 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання, яке відбулось 13 квітня 2016 року, з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

30 вересня 2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації було укладено договір № 14/2527/11 на купівлю - продаж природного газу (Т. 1, а.с. 10-14).

Звертаючись з позовною заявою Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на несвоєчасний розрахунок відповідачем за договором № 14/2527/11 купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року, просить стягнути з останнього інфляційні втрати за зобов'язання грудня 2011 року за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року на суму боргу та три проценти річних за період з 29 листопада 2014 року по 30 грудня 2014 року.

Рішенням суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог виходячи з того, що сума основного боргу в розмірі 1 289 510,11 грн. за Договором 14/2527/11, на який позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати у даній справі, була своєчасно погашена відповідачем в повному обсязі відповідно до умов договору про організацію взаєморозрахунків № 1631/30 від 26 грудня 2014 року, що унеможливлює стягнення з останнього санкції, передбачені пунктом 9.2. договору № 14/2527/11.

Заперечуючи правомірність висновків суду першої інстанції позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що договір про організацію взаєморозрахунків № 1631/30 від 26 грудня 2014 року до моменту надання фінансування року не створював юридичних наслідків для сторін, при цьому, сума позовних вимог розрахована позивачем поза межами дії договору про організацію взаєморозрахунків. Крім того, скаржник вказує, що погашення основної заборгованості на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 1631/30 від 26 грудня 2014 року не виключає можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання договору № 14/2527/11 купівлі-продажу природного газу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації укладений договір № 14/2527/11 на купівлю - продаж природного газу (Т.1 а.с. 10-14).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно пункту 11.1. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

Пунктом 1 додаткової угоди № 3 від 31 липня 2012 року до договору на купівлю-продаж природного газу № 14/2527/11 від 30 вересня 2011 року сторони узгодили вважати договір № 14/2527/11 від 30 вересня 2011 року таким, що припинив дію в частині передачі природного газу з 01 січня 2012 року (Т. 1 а.с. 17).

Відповідно до розділу 1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (надалі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 13 339,00 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів.

Згідно пункту 3.1. договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

На виконання умов договору позивач поставив з жовтня 2011 року по грудень 2011 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 8 361 259,01 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- від 31.10.2011 року на суму 65 571,91 грн.;

- від 31.10.2011 року на суму 62 816, 92 грн.;

- від 31.10.2011 року на суму 1 357 523, 21 грн.;

- від 30.11.2011 року на суму 153 208, 92 грн.;

- від 30.11.20111 року на суму 3 303 009,99 грн.;

- від 21.12.2011 року на суму 187 722, 57 грн. (Т. 1 а.с. 19-25).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, відповідачем, всупереч умовам договору № 14/2527/11 на купівлю - продаж природного газу, несвоєчасно було проведено оплату отриманого природного газу в розмірі 1 289 510,11 грн. внаслідок чого позивачем на суму заборгованості згідно наданого розрахунку нараховані відповідачу 76 611, 05 грн. - суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення за період з 29 листопада 2014 року по 30 грудня 2014 року та 3 391, 59 грн. - 3 % річних за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року що і стало підставою для звернення із позовом до суду. (Т. 1 а.с. 26).

Матеріалами справи підтверджено, що 26 грудня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (далі - сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (далі - сторона друга ), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (далі-сторона третя), Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (далі-сторона четверта) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі - сторона остання) було укладено договір №1631/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (Т. 1. а.с. 40-41).

Згідно пункту 1 договору, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30.

Відповідно до пункту 7 договору, Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" кошти у сумі 5 071 043, 00 грн., для погашення заборгованості за спожитий газ у тому числі:

- за 2011 рік згідно з договором від 30 вересня 2011 року № 14/2527/11 - 1 289 510,11 грн., у тому числі податок на додану вартість 20 % в частині вартості транспортування природного газу (Т. 1 а.с. 40).

Умовами пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони узгодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору на купівлю-продаж природного газу №14/2527/11 від 30 вересня 2011 року.

Згідно пункту 15 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України. Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Порушенням зобов'язання, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №1631/30 сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору №14/2527/11 купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, на противагу доводам апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

У відповідності до матеріалів справи відповідач перерахував позивачу суму коштів в розмірі 1 289 510,11 грн. в межах договору про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення № 19 від 29 грудня 2014 року, проведеного банком 30 грудня 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат та 3% річних (передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України) як наслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу 14/2527/11 (несвоєчасне проведення оплати в розмірі 1 289 510,11 грн.), в силу своєчасності розрахунків сторонами за договором про організацію взаєморозрахунків №1631/30 не підлягає стягненню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає правомірними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу № 14/2527/11.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України викладеною у постановах № 5011-35/1534-2012-42/553-2012 від 30 вересня 2014 року, № 5011-35/1271-2012 від 23 вересня 2014 року, № 5011-42/1230-2012-69/542-2012 від 16 вересня 2014 року, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09 вересня 2014 року та № 924/1230/14 від 01 липня 2015 року.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у справі № 922/23/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у справі № 922/23/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий