РІШЕННЯ

"19" квітня 2016 р.Справа № 921/164/16-г/11

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Компанія Інтерлогос" вул. Храпачанська, 70 б, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область /поштова адреса: 01013, м.Київ, пров.Деревообробний, 3/

до Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", вул. О.Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область

про cтягнення заборгованості в сумі 303 930 грн. 41 коп.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1- представник

відповідача: не з"явився.

Суть справи: Приватне акціонерне товариство "Компанія Інтерлогос" вул. Храпачанська, 70 б, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", вул. О.Кульчицької, 8, м. Тернопіль про cтягнення заборгованості в сумі 315 078 грн. 09 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору поставки № 148/09 від 09.09.2014 року, а саме не здійснено повної оплати за поставлений товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 147 964 грн. 40 коп., на яку нараховано 269,29 грн. нені , 0,15 грн. штрафу, 10 409 грн. 47 коп. 3 % річних та 156 434 грн. 78 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23 березня 2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05 квітня 2016 року. В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 19 квітня 2015 року. Зобов`язано відповідача надати суду документально обґрунтований відзив на позовну заяву .

19 квітня 2016 року на адресу господарського суду Тернопільської області від позивача надійшла заява № 145 від 15 квітня 2016 року про уточнення позовних вимог. В якій проведено перерахунок суми боргу, в частині стягнення 3(трьох) відсотків річних та збитків від інфляції, в результаті чого, загальна сума боргу Відповідача зменшується на 11 147,68 та становить 303 930,41 грн., а саме 147 964,40 основного боргу, 269,29 грн. пені (0,001%), 0,15 грн. штрафу (0,0001%), 10 650,97 грн. - 3 проценти річних; 145 045 , 60 грн. витрат від інфляції .

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Із змісту п. 3.11. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК, зокрема ст. 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством (п. 3.10. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи наведене, суд розцінює дану заяву як зменшення розміру позовних вимог, приймає дані заяви в порядку ст. 22 ГПК України та розглядає спір, виходячи з нової ціни позову, яка становить 303 930 грн. 41 коп., з яких: 147 964грн. 40 коп. сума основного боргу, 145 045 грн. 60 коп. - інфляційні нарахування, 10 650 грн. 97 коп. - 3 % річних, 269,29 грн. пені (0,001%), 0,15 грн. штрафу (0,0001%),

Представник позивача в судовому засіданні 19 квітня 2016 року підтримує позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд позов задоволити.

Відповідач відзив на позов не подав, уповноважений представник в судові засідання 05 квітня 2016 року, 19 квітня 2016 року, не з"явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Своїм правом на захист відповідач не скористався та не подав суду відзиву на позов, будь-яких заперечень чи спростувань позовних вимог.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

09 вересня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Компанія Інтерлогос" /надалі - Постачальник/ та Дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" /надалі Покупець/ було укладено договір поставки № 148/09, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити наступні товари: Бітум дорожний БНД 60/90(90/130) в кількості 1000т. (п. 1.1., 1.2 договору).

Згідно п. 1.4. договору обсяги придбання товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків: зазначена в пункті 1.2. Договору кількість Товару є орієнтованою, остаточна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається відповідно до заявок Покупця, оформлених згідно вимог цього Договору.

Відповідно до п.2.1 договору постачальник повинен поставити Покупцю товар , якість яких відповідає умовам ДСТУ, ТУ та інших державних стандартів, що діють в Україні.

Згідно п. 3.1 . ціна цього договору становить 12000000,00 (дванадцять мільйонів) грн. в тому числі ПДВ 2000000,00 (два мільйони) грн., що станом на дату укладення Договору дорівнює загальній вартості Товару. Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії Товару поставленої в межах строку дії цього Договору.

Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати Покупцем після пред'явлення Постачальником рахунку на оплату Товару та підписання сторонами Акту приймання передачі Товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2. Договору. Інші умови оплати можуть бути зазначені в специфікаціях. Сторони свідчать, що Покупець зобов'язується розрахуватись з Постачальником за отриманий товар протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання Постачальника Товару. (п.п.4.1,4.3 Договору) .

Відповідно до п.5.1. поставку товару за договором Постачальник здійснює після подачі письмової заявки- рознарядки Покупця на партію Товару. В свою чергу заявка формується на підставі надісланої Постачальником специфікації.

11 березня 2015 року сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору поставки № 148/09 від 09.09.2014р., якою погодили внести доповнення до розділу ІV "Порядок здійснення оплати" Договору поставки №147/09 від 09.09.2014р. доповнивши його п.4.7 , а саме платником за отриманий товар може виступати філія "Велико- Березовицька ДЕД" ДП "Тернопільський облавтодор", згідно свого розрахункового рахунку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами і у відповідності із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав виникнення зобов'язань.

Так, між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

09.09.2014 року Дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор", у відповідності до п.5.1 Договору надано ПАТ "Компанія Інтерлогос" заявку №18-6/1375 про поставку бітума БНД 60/90 в кількості 60т(2 автоцистерни), строки поставки-вересень місяць 2014р.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 360 720 грн., що підтверджується видатковою накладною № 12396 від 09 вересня 2014р., яка підписана сторонами

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач в порушення п. 4.1. договору повністю не розрахувався за отриманий товар, у зв"язку з чим на момент подачі позовної заяви /04.03.2016 р. дата формування позовної заяви/ за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 147 964 грн. 40 коп., що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги наведене та беручи до уваги те, що всупереч умов договору № 148/09 від 09.09.2014 р. та вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за договором в сумі 147 964 грн. 40 коп. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, позивач у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов"язання 10 650,97 грн. трьох процентів річних; 145 045, 60 грн. витрат від інфляції, 269,29 грн. пені (0,001%) та 0,15 грн. штрафу (0,0001%).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування 3% річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора.

Передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до поданого розрахунку ПАТ "Компанія Інтерлогос", просить суд стягнути з відповідача 10 650,97 грн. трьох процентів річних та 145 045, 60 грн. витрат від інфляції.

Розглянувши представлений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в період з 25.09.2014р. по 15.04.2016р 5р., суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 10650,97 грн. - 3% річних та 145 045, 60 грн. витрат від інфляції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно п. 7.3.7 Договору в разі порушення строків оплати товару, Покупець на вимогу Постачальника зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожний день прострочення та штраф в розмірі 0,0001% від суми боргу.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пені 269,29 грн. (0,001%) та 0,15 грн. штрафу (0,0001%) за період прострочення оплати з 25.09.2014 року по 25.03.2015 року згідно розрахунку.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу судом встановлена його правильність, відповідно є правомірним та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 269,29 грн. та 0,15 грн. штрафу.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем заявлених позивачем вимог в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростовано, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає до задоволення, в сумі 303 930 грн. 41 коп., з яких: 147 964 грн. 40 коп. сума основного боргу, 145 045 грн. 60 коп. - інфляційні нарахування, 10 650 грн. 97 коп. - 3 % річних , 269 грн. 29 коп. пені та 0,15 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 1, 4, Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується в розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

Згідно п. 2.8. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Компанія Інтерлогос" за подання позовної заяви згідно платіжного доручення № 2045 від 04.03.2016 р. сплачено судовий збір у розмірі 4726,18 грн., тоді як 1,5% ціни позову /303 930,41 грн./ становить 4 558, 96 грн.

Враховуючи наведене, з Державного бюджету України позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 167,22 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", вул. О.Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, ідентифікаційний код 31995099 на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія Інтерлогос", вул. Храпачанська, 70 б, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область /поштова адреса: 01013, м.Київ, пров.Деревообробний, 3/ ідентифікаційний код 23712217 147 964 грн. 40 коп. суму основного боргу, 145 045 грн. 60 коп. - інфляційні нарахування, 10 650 грн. 97 коп. - 3 % річних, 269 грн. 29 коп. пені, 0,15 грн. штрафу та 4558 грн. 96 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Повернути з Державного Бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія Інтерлогос", вул. Храпачанська, 70 б, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область /поштова адреса: 01013, м.Київ, пров.Деревообробний, 3/, ідентифікаційний код 23712217 зайво сплачений судовий збір в розмірі 167 грн. 22 коп., сплачений платіжним дорученням № 2045 від 04.03.2016 року.

4. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання 25 квітня 2016 року) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук