ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року Справа № 904/49/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, посвідчення № 2325/10 від 26.06.2003, ордер серія КС № 33830, угода про надання правової допомоги від 11.09.2015; ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.09.2015

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № ББУ/ПУ216/СЛ/15 від 10.12.2015

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 по справі № 904/49/16 (суддя Соловйова А.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АККУ Енерго», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 6846787,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 6116977,17 грн. заборгованості, 45248,87 грн. 3 % річних, 249985,59 грн. інфляційних втрат, 305848,86 грн. пені, 100770,91 грн. судового збору, 411936,00 грн. витрат на послуги адвоката.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним (частковим), з порушенням строків (п. 5.4. договору) виконанням відповідачем умов договору в частині оплати поставленої позивачем продукції, що спричинило наявність заборгованості у сумі 6116977,17 грн., стало підставою для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних у сумі 45248,87 грн., пені за порушення строків оплати поставленої продукції, згідно п. 6.8. договору (5% від вартості своєчасно не сплаченої продукції) у сумі 305848,86 грн. та часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 249985,59 грн.

Крім того, місцевий господарський суд з посиланням у своєму рішенні на ст. ст. 44, 48, 49 ГПК України, ст. ст. 4, 12 Закон України «Про адвокатуру» частково задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за послуги адвоката, пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 411936,00 грн.

Непогоджуючись з рішенням господарського суду відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована постановленням рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідністю висновків суду обставинам та матеріалам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на наступне:

1. судом першої інстанції не досліджено обставини справи щодо несвоєчасної (з порушенням строків погоджених в специфікації, п. 4.1., 4.8.) поставки позивачем тягових акумуляторних батарей, що свідчить про неповний та необєктивний розгляд справи;

2. господарський суд дав невірну юридичну оцінку умовам п. 5.4. договору (щодо передачі документів визначених розділом 4 договору) та не застосував правила ст. 212 ЦК України, які повинен був застосувати;

3. місцевий господарський суд не звернув уваги на невідповідність видаткових накладних вимогам ст. ст. 32, 34 ГПК України та п. 4.5. договору, оскільки на товаросупроводжувальних документах (видаткових накладних) відсутня дата отримання відповідачем товару то неможливо визначити дату, з якої починається відлік часу на виконання грошового зобовязання.

4. судом допущено необєктивний, упереджений розгляд справи, оскільки не звернуто уваги на очевидні докази, які засвідчують факт незавершеної господарської операції по поставці товару (поставка здійснена тільки на філію УМТП п. 17 специфікації) відповідно до умов договору та специфікації від 20.04.2015.

5. рішення місцевого господарського суду в частині стягнення адвокатських витрат у сумі 411000,00 грн. не ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, а тому прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» прийнято до розгляду у судовому засіданні на 07.04.2016.

04.04.2016 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити в силі.

05.04.2016 від представника відповідача на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження по даній справі до розгляду повязаної з нею справи № 910/3799/16 порушеної господарським судом міста Києва про визнання договору від 20.04.2015 № 1863-ПУ недійсним.

У своїх поясненнях від 07.04.2016 позивач розцінив подачу відповідачем клопотання про зупинення провадження по справі як зловживання своїми процесуальними правами. Вважає такі дії відповідача спрямованими на умисне затягування судового процесу з метою відтермінування сплати суми боргу.

Клопотання відповідача про зупинення розгляду справи колегією суддів відхилено, оскільки розгляд справи про визнання договору недійсним не є підставою для зупинення провадження по даній справі, а матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті.

07.04.2016 представником ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» заявлено клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді справи, яке задоволене судом.

07.04.2016 у судовому засіданні оголошувалася перерва на 19.04.2016.

19.04.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» слід задовольнити частково, а рішення місцевого господарського суду слід скасувати частково, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «АККУ-Енерго» (далі позивач, або постачальник) та Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - відповідач, або покупець) уклали договір поставки № 1863-ПУ (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та за якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов даного договору (п. п.1.1., 1.2. Договору).

Відповідно до п.4.1. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п.5.4. договору, розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальником протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої накладної, а також документів, передбачених розділом 4 дійсного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно з п. 8.1. договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін і скріплення печатками сторін. Сторони прийшли до згоди, що у випадку неналежного виконання обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за даним договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Виходячи з наданих позивачем договору, специфікації від 20.04.2015, сторони домовились про поставку акумуляторних батарей загальною вартістю 15769830,06 грн. з ПДВ, на умовах поставки DDP (Інкотермс-2000) (п. 4.2. договору) (а. с. 33).

При цьому додатковою угодою від 30.06.2015 у звязку зі зміною курсу Євро по відношенню до гривні, сторони дійшли згоди змінити ціну на певні позиції в специфікації від 20.04.2015. Загальна сума специфікації з урахуванням корегування вартості позицій, зазначених в даній додатковій угоді, складає 15823276,91 грн. с ПДВ (а. с. 34).

На виконання умов укладеного договору та специфікації до нього позивач - 01.07.2015 поставив відповідачу продукцію загальною вартістю 2030029,75 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0701001, № РН-0701002, № РН-0701003, № РН-0701009, № РН-0701010, довіреністю № 221986/д від 23.06.2015 на отримання цінностей за договором, товарно-транспортними накладними від 01.07.2015 (а. с. 37-38, 41-42, 45-46, 49-50, 53-54, 56)

- 17.08.2015 поставив відповідачу продукцію загальною вартістю 2778847,12 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0817007, № РН-0817008, № РН-0817009, № РН-0817010, № РН-0817011 від 17.08.2015, довіреністю № 222180/д від 04.08.2015 на отримання цінностей, товарно-транспортними накладними від 17.08.2015 (а. с. 58-59, 62-63, 66-67, 70-71, 74-75, 77).

- 09.09.2015 поставив відповідачу продукцію загальною вартістю 1908100,30 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0909001, № РН-0909002, № РН-0909003, № РН-0909004 від 09.09.2015, довіреністю № 222442/д від 07.09.2015 на отримання цінностей, товарно-транспортними накладними від 09.09.2015 (79-80, 83-84, 87-88, 91-92).

Всього продукції поставлено на суму 6716977,17 грн.

Для оплати продукції, яка поставлена, позивачем оформлені рахунки на оплату замовлення: № СФ-ГЛ/06238, № СФ-ГЛ/06239, № СФ-ГЛ/06243, № СФ-ГЛ/06298, № СФ-ГЛ/06242 від 30.06.2015, № СФ-ГЛ/08137, № СФ-ГЛ/08138, № СФ-ГЛ/08139, № СФ-ГЛ/08140 від 13.08.2015, № СФ-ГЛ/09076, № СФ-ГЛ/09073, № СФ-ГЛ/09075, СФ-ГЛ/09077 від 08.09.2015 (а. с. 36, 40, 44, 48, 52, 57,61, 65, 69, 73, 78, 82, 86).

Факт надання позивачем відповідачу рахунків на оплату, податкових накладних, а також документів, передбачених розділом 4 договору, підтверджується видатковими накладними № РН-0701001, № РН-0701002, № РН-0701003, № РН-0701009, № РН-0701010 від 01.07.2015, № РН-0817007, № РН-0817008, № РН-0817009, № РН-0817010, № РН-0817011 від 17.08.2015, № РН-0909001, № РН-0901002, № РН-0901003, № РН-0901004 від 09.09.2015, в кожній з яких, перед підписом сторін, міститься примітка: «Постачальник передав, а покупець прийняв товар за супровідними документами (ТТН, рахунок, податкова накладна, сертифікат відповідності, техпаспорт, інструкція по експлуатації, тощо) згідно умов договору. Покупець підтверджує, що умови поставки виконані постачальником в повному обсязі. Претензій до постачальника по кількості, комплектності товару та супровідним документам покупець не має».

Таким чином, виходячи з п. 5.4. договору, відповідач був зобовязаний здійснити оплату поставленої позивачем продукції в наступні строки:

- за продукцію поставлену 01.07.2015 в строк до 04.09.2015 включно;

- за продукцію поставлену 17.08.2015 в строк до 21.10.2015 включно;

- за продукцію, поставлену 09.09.2015 в строк до 13.11.2015 включно.

Відповідач оплату за продукцію здійснив частково з порушенням строку встановленого п. 5.4. договору, сплативши 02.10.2015 суму 600000,00 грн. за продукцію поставлену 01.07.2015, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 02.10.2015 (а. с. 95).

Вищевказані обставини і є причиною виникнення спору в даній справі.

Правовідносини, які склалися між сторонами в даній справі, породжують права та обовязки повязані з поставкою товару.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

З урахуванням вищевикладених обставин, з урахуванням наявної заборгованість відповідача перед позивачем, колегія суддів вважає правильним рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 6116977,17 грн. заборгованості за договором.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 45248,87 грн. за період з 05.09.215 по 11.02.2016, інфляційні втрати в сумі 378713,07 грн. за період вересень 2015 січень 2016 року.

Колегією суддів перевірено розрахунок 3% річних, який відповідає матеріалам справи і підлягає задоволенню за період та у розмірі заявленому позивачем 45248,87 грн., про що правильно зазначено у рішенні місцевого господарського суду.

Також колегія суддів вважає правильним розрахунок місцевим господарським судом розміру втрат від інфляції (за період з вересня 2015 січень 2016, з урахуванням часткової оплати 600000,00 грн.), відповідно до якого їх розмір становить 249985,59 грн., а не 378713,07 грн. як розраховано позивачем.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню частково саме у сумі 249985,59 грн.

Згідно п. 6.8. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не сплаченої продукції.

Згідно з розрахунком позивача розмір пені за порушення строків оплати поставленої продукції за період прострочення з 05.09.2015 по 28.12.2015 складає 553494,99 грн., проте враховуючи обмеження, встановлені пунктом 6.8. договору, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 305848,86 грн. (5% від вартості своєчасно не сплаченої продукції (6116977,17 грн.)).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання

(ст. 549 ЦК України).

В силу п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок суми пені з урахуванням 5 % обмеження встановленого п. 6.8. договору, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про задоволення повністю позовних вимог в цій частині у сумі 305848,86 грн.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються зокрема з оплати послуг адвоката.

Позивач просив стягнути з відповідача 420000,00 грн. витрат понесених них на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Приписами ст. 49 ГПК України врегульовано зокрема, що суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 12 Закону України «Про адвокатуру», оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським обєднанням чи адвокатом.

11.09.2015 між адвокатським обєднанням «Консулат» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АККУ-Енерго» (далі - клієнт) укладено угоду про надання правової допомоги (а. с. 149-151), відповідно до п. 1.1. якої виконавець взяв на себе зобовязання надати правову допомогу клієнту та виконати його доручення зі здійснення представництва та захисту прав та інтересів клієнта перед усіма субєктами приватного та публічного права, в тому числі в судових органах України, при вирішенні спору з Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо стягнення заборгованості за договором поставки №1863-ПУ від 20.04.2015. Для виконання даної угоди виконавець призначив: адвоката ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_1 (п. 2. угоди).

Відповідно до п. 6 угоди, за надання правової допомоги клієнт сплачує виконавцю гонорар у розмірі 420000,00 грн. без ПДВ. Зазначену суму гонорару клієнт зобовязаний сплатити виконавцю після підписання даної Угоди на підставі відповідних рахунків у строк до 31.12.2015.

Пунктом 7 угоди сторони погодили, що угода вважається виконаною після повного стягнення на рахунок клієнта всієї присудженої судом з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь клієнта коштів, включаючи (у разі необхідності) проходження виконавцем всіх судових інстанцій (суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, Верховний Суд України, Європейський суд з прав людини), а також, виконавчого провадження. Після виконання даної угоди сторонами складається та підписується протягом 3-х робочих днів Акт наданих послуг (виконаних робіт).

Задовольняючи частково (пропорційно задоволених позовних вимог) та покладаючи на відповідача по справі витрати, повязані з оплатою послуг адвоката у сумі 411936,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем адвокатських витрат, що підтверджується платіжними дорученнями: № 45 від 23.12.2015 та № 47 від 24.12.2015, згідно яких позивач перерахував адвокатському обєднанню «Консулат» гонорар в сумі 420000,00 грн. Крім того, факт виконання угоди підтверджується участю в судових засіданнях 28.01.2016, 11.02.2016, 17.02.2016 адвоката ОСОБА_1 (посвідчення адвоката № 2325/10 від 26.06.2003), який був призначений п. 2 Угоди.

Між тим, колегія суддів вважає неправомірним та необґрунтованим рішення місцевого господарського суду в цій частині з огляду на наступне.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень (а. с. 111-112) не вбачається, що грошові кошти у сумі 420000,00 грн. сплачені саме за надання правової допомоги по спору, який виник за угодою від 11.09.2015, стосовно виконання якого подано позов у цій справі. Так, в графі призначення платежу зазначено: «Оплата гонорару за правову допомогу згідно з Угодою про надання правової допомоги від 11.09.2015, без ПДВ». Однак, як вбачається зі змісту угоди від 11.09.2015 про надання правової допомоги (п. 7), угода вважається виконаною після повного стягнення на рахунок клієнта всієї присудженої судом з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь клієнта коштів, включаючи (у разі необхідності) проходження виконавцем всіх судових інстанцій (суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, Верховний Суд України, Європейський суд з прав людини), а також, виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутній Акт наданих клієнту (позивачу) послуг адвоката за підготовку та участь при розгляді справи в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені вище платіжні доручення не є належним доказом оплати юридичних послуг саме та виключно за розгляд справи в суді першої інстанції.

Інших доказів узгодження сторонами вартості послуг адвоката за розгляд справи в суді першої інстанції позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні.

При цьому колегія суддів зауважує, що суд не наділений повноваженнями самостійно визначати розмір наданих адвокатом послуг за розгляд справи за умови неузгодження розміру цих послуг між позивачем та адвокатом.

З огляду на вищевикладене у задоволенні позовної вимоги ТОВ «АККУ-Енерго» про стягнення з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» витрат на правову допомогу у розмірі 420000,00 грн. слід відмовити, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Аналогічної правової позиції дотримався у своїй постанові від 18.02.2016 Вищий господарський суд України (справа № 910/13862/15).

Доводи апеляційної скарги викладені відповідачем у пунктах 1-3 колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції надано належну правову оцінку з посиланням на норми діючого законодавства та наявні в матеріалах справи докази з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта викладені в пункті 4 апеляційної скарги, щодо незавершеної поставки продукції є безпідставними та колегією суддів відхиляються, оскільки спростуванням цих доводів є наявні в матеріалах справи докази товарно-транспортні накладні, в яких зазначено адреси поставки продукції, її найменування та кількість.

Крім того відповідач у повному обсязі прийняв всю поставлену позивачем продукцію, яка визначена в специфікації до договору, без жодних зауважень щодо місця, кількості та якості поставленої продукції, про що свідчать наявні на видаткових накладних та товарно-транспортних накладних підписи засвідчені печаткою уповноваженого представника відповідача.

Оскільки адвокатські витрати не входять до складу судового збору, то останній слід покласти на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-106 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 по справі № 904/49/16 скасувати частково і прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, будинок 76, ідентифікаційний код 0178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АККУ-Енерго» (04209, м. Київ, вул. Полярна, 12-А, ідентифікаційний код 31902,17 грн. заборгованості, 45248,87 грн. 3 % річних, 249985,59 грн. інфляційних втрат, 305848,86 грн. пені, 100770,91 грн. судового збору за перегляд справи в суді першої інстанції та 112972,00 грн. - судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 25.04.2016.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_5