КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/10186/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Вєдєрнікова О.С. - представник, дов. № 92 від 22.09.2015;

від відповідача: Овдіна Ю.Б. - представник, дов. № 2-248 від 22.10.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015

у справі № 910/10186/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про визнання недійсним правочину

На підставі ст.ст.77, 99 ГПК України у судових засіданнях 29.02.2016, 14.03.2016 оголошені перерви у судових засіданнях до 14.03.2016 та до 06.04.2016, відповідно.

Згідно із ст.ст. 69, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 у справі № 910/10186/15 строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/10186/15 продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 позов задоволено повністю; визнано правочин про відбір в односторонньому порядку Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" природного газу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об'єднання Азот" в обсязі 132 527,147 тис.куб.м, оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 163/02-14 від 25.12.2014р. - недійсним; зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" поновити в обліку в підземному сховищі газу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" природний газ Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" в об'ємі 132 527,147 тис.куб.м, про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 163/02-14 від 25.12.2014; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 436,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач, станом на дату підписання договору № - 15.04.2013, визнав, що у позивача наявний залишок природного газу за попередній період (в тому числі, з урахуванням відбору природного газу у січні 2013р.) у обсязі 467 052,208 тис.куб.м, отже, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено наявність у нього залишку природного газу в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16.04.2012 по 15.04.2013) у розмірі 467 052 208 тис.куб.м; в договору № сторони взаємно погодили, що відповідач в односторонньому порядку має право відбирати газ із ПСГ лише із страхового запасу позивача, разом із тим страховий запас газу за договорами зберігання № та № 140400174 не передавався, що унеможливлює односторонні дії відповідача з відбору природного газу, обсяг природного газу, який погодив відповідач, як залишок з минулого сезону зберігання, становить 467 052,208 тис.куб.м, закачування та відбір обсягів природного газу за вищевказаний період підтверджується наданими актами, копії яких є у матеріалах справи; так, станом на 01.03.2015 на обліку ПАТ"Сєвєродонецьке об'єднання Азот" має перебувати 641 381,830 тис.куб.м природного газу; приймаючи до уваги, що даний односторонній правочин вчинений всупереч положенням договору від 16.04.2014 та Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 № 420, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача щодо визнання його недійсним.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/10186/15 скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як стверджує скаржник, зазначення в умовах договору на зберігання природного газу № від 15.04.2013 обсягу природного газу, що залишився на зберіганні з минулого сезону зберігання і який становив 467052,208 тис.куб.м, а також оформлення в односторонньому порядку відбору з ПСГ відповідача в грудні 2014р. 132527,147 тис.куб.м природного газу, не є свідченням того, що у позивача в січні 2013р. не виник дефіцит природного газу на вказаний обсяг.

Скаржник вказує на те, що із спожитих позивачем в січні 2013р. 149940,006 тис. куб.м природного газу 17412,859 тис.куб.м були отримані від Ostchem Holding Limited, про що свідчить акт приймання-передачі природного газу згідно із контрактом купівлі-продажу природного газу № 11/1002 від 10.03.2011; що ж до споживання позивачем у січні 2013р. решти 132 527,147 тис.куб.м природного газу, відомості щодо власника таких ресурсів природного газу у відповідача відсутні, натомість позивач при розгляді справи № 913/2236/13 стверджував про те, що вказані обсяги природного газу були отримані ним від ЗАТ "Укргаз-Енерго" на підставі відповідного договору. При розгляді справи № 913/2236/13 суди, зазначаючи про наявність у ЗАТ "Укргаз-Енерго" ресурсів природного газу, необхідних для передачі позивачу в січні 2013р. в обсязі 132527,147 тис.куб.м, посилались на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2012 у справі № 5011-74/9393-2012, яке на момент прийняття оскаржуваного рішення було скасовано а рішенням суду першої інстанції від 07.07.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Як зазначає скаржник, для того, щоб позивач вказував на отримання в січні 2013р. від ЗАТ "Укргаз-Енерго" саме 132527,147 тис.куб.м газу, у вказаного постачальника мали б бути необхідні ресурси природного газу для такої передачі, оскільки акти приймання-передачі між позивачем та ЗАТ "Укргаз-Енерго" не мають ніякого значення, тому що відображають операцію, яка не могла відбутися у січні 2013р.

З урахуванням викладеного, як стверджує скаржник, відсутність обсягів природного газу у ЗАТ "Укргаз-Енерго" у необхідній кількості в січні 2013р. є свідченням того, що у позивача не було підстав для споживання у цей період 132527,147 тис.куб.м природного газу; суд першої інстанції повинен був задовольнити клопотання відповідача та зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 5011-74/9393-2012.

Скаржник зазначає про те, що судом безпідставно взято до уваги положення п.3 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України № 618 від 27.12.2005, що у переліку суб'єктів господарювання, наведеному в п.2 Правил, відповідач, який є газотранспортним та газозберігаючим підприємством, відсутній.

На думку скаржника, положення ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України не передбачають такого способу захисту, як зобов'язання поновити в обліку в підземному сховищі газу природний газ того чи іншого власника газу.

Скаржник наполягає на тому, що відмовивши у задоволенні клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі № 910/10186/15, суд першої інстанції тим самим порушив положення ст.79 ГПК України, враховуючи, що набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 5011-74/9393-2012 законної сили безпосередньо впливає на розгляд цієї справи, оскільки у справі № 5011-74/9393-2012 з'ясовується питання щодо наявності обсягів газу ПрАТ "Укргаз-Енерго" в ПСГ відповідача, в тому числі, в січні 2013р.

На думку скаржника, судом першої інстанції були порушені норми ст.4-2 та ст.43 ГПК України.

29.02.2016 через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання скаржника про зупинення провадження у справі № 910/10186/15 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 5011-74/9393-2012, що знаходиться у провадженні Київського апеляційного господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що факт відсутності постачання у січні 2013р. природного газу позивачем безпосередньо іншим споживачам на підставі договорів постачання не заперечується відповідачем; оскільки у січні 2013р. не відбувалось постачання газу іншим стороннім споживачам, то не може виникнути ніякої (ані від'ємної, ані позитивної) різниці між плановими та фактично поставленими обсягами природного газу, тобто, дефіцит ресурсів природного газу у позивача у січні 2013р. був відсутнім; разом із тим, страховий запас газу за договорами зберігання №№ та не формувався, оскільки газ призначався для власних виробничих потреб позивача; що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, оскільки у справах № 910/10186/15 та № 5011-74/9393-2012 предмети доказування є різними, правовідносини виникли між сторонами з різних підстав, ПАТ Укргаз-Енерго" не єдиний контрагент позивача щодо купівлі-продажу природного газу, договірні відносини з приводу купівлі природного газу існували й з іншими суб'єктами ринку.

Розглянувши клопотання скаржника про зупинення апеляційного провадження у справі № 910/10186/15 до набрання законної сили рішенням у справі № 5011-74/9393-2012, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається із ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі № 5011-74/9393/2012, цією ухвалою призначено по справі судову експертизу у процесі перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 5011-74/9393-2012 за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргаз-Енерго" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", про визнання права власності та зобов'язання не чинити перешкоди.

Отже, предмет та підстави позову у справах № 910/10186/15 та № 5011-74/9393-2012 є різними.

Статтею 79 ГПК України встановлено перелік випадків, коли господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Із матеріалів справи № 910/10186/15 не вбачається неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 5011-74/9393-2012 та відсутні підстави для висновку про те, що ці справи є пов'язаними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання про зупинення апеляційного провадження без задоволення, через відсутність обставин, передбачених статтею 79 ГПК України підставами зупинення провадження у справі.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подана до суду першої інстанції позовна заява про визнання недійсним правочину про відбір в односторонньому порядку (без письмового погодження) відповідачем природного газу позивача в обсязі 132 527,147 тис.куб.м із ПСГ та передачі його позивачу для покриття негативного дисбалансу (дефіциту) природного газу за січень 2013р., оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 163/02-14 від 25.12.2014; зобов'язання відповідача поновити в обліку в підземному сховищі газу відповідача природний газ позивача в об'ємі 132 527,147 тис.куб.м, про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 163/02-14 від 25.12.2014 та покладення судових витрат на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем направлено позивачу акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 163/02-14 із супровідним листом від 31.12.2014 за № 13530/64-009, у якому інформовано, що відповідно до п.2.9.2.3 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України постачальник має здійснити розрахунок з ГЗП за відбір газу з ПСГ на загальних умовах, а саме, згідно із п.4.2. договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2014 № .

Згідно із актом № 163/02-14 приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014, цей акт складено відповідачем, відповідно до п.2.9.2.3 затвердженого Постановою НКРЕ від 19.04.2012 № 420 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України та п.2.4 договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 16.04.2014 № , про те, що: 1. ПАТ "Укртрансгаз" в односторонньому порядку (без письмового погодження) здійснило відбір природного газу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" із ПСГ та передало його Приватному акціонерному товариству "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" для покриття негативного дисбалансу (дефіциту) природного газу у Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" за січень 2013р: природний газ, обсяг, тис.куб.м 132 527,147; вартість послуг становить: відбір газу з ПСГ в грудні 2014р. для покриття негативного дисбалансу за січень 2013р., обсяг, тис.куб.м 132 527,147; тариф, грн. 56,00 сума, грн. 7 421 520,23; крім того ПДВ (20%) 1 484 304,05: всього з ПДВ: 8 905 824,28.

Відповідно до п. 2.9.2 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України", затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 № 420, із змінами і доповненнями, (далі - Порядок № 420) головною метою комерційного балансування є встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним надходженням і фактичним розподіленням газу за звітний місяць по кожному постачальнику газу; перевищення розподілення газу над його надходженням є негативним дисбалансом, а перевищення надходження газу над його розподіленням - позитивним дисбалансом; загальний облік дисбалансів проводить Оператор, який інформує постачальників та ГП про наявність дисбалансу за звітний місяць.

Пунктами 2.9.2.1. та 2.9.2.2 Порядку № 420 встановлено, що при позитивному дисбалансі постачальник (за винятком гарантованого постачальника), який не зберігає газ у ПСГ, зобов'язаний до 7 числа місяця, наступного за звітним, закачати газ до ПСГ в обсязі позитивного дисбалансу та документально оформити ці заходи з ГЗП або документально оформити заміщення газу з іншим постачальником та/або ВГ; при негативному дисбалансі постачальник (за винятком гарантованого постачальника) зобов'язаний до 7 числа місяця, наступного за звітним, відібрати з ПСГ газ, який належить йому, у тому числі страховий запас, в обсязі, достатньому для покриття негативного дисбалансу, та документально оформити в ГЗП такий відбір або провести закупівлю газу в обсязі дисбалансу у ВГ та/або у постачальника, що має позитивний дисбаланс, і документально оформити таку закупівлю.

Відповідно до п.2.9.2.3 Порядку № 420 у разі невиконання постачальником, що має позитивний або негативний дисбаланс, вимог підпунктів 2.9.2.1 і 2.9.2.2 підпункту 2.9.2 пункту 2.9 цього розділу Оператор здійснює такі заходи: при позитивному дисбалансі - проводить у звітному місяці закачування газу в обсязі дисбалансу та оформляє в односторонньому порядку закачування газу до ПСГ для постачальника, що має позитивний дисбаланс, в обсязі дисбалансу, у тому числі шляхом заміщення; при цьому постачальник здійснює розрахунки з ГЗП за закачування, зберігання та відбір газу з ПСГ на загальних умовах; при негативному дисбалансі - здійснює відбір з ПСГ газу постачальника в обсязі дисбалансу та оформляє в односторонньому порядку передачу газу постачальнику в обсязі дисбалансу, у тому числі шляхом заміщення; при цьому постачальник має здійснити розрахунок з ГЗП за відбір газу з ПСГ на загальних умовах; якщо при негативному дисбалансі у постачальника відсутній газ у ПСГ або його ресурсу недостатньо для покриття негативного дисбалансу, частка обсягу газу, що перевищує плановий обсяг газу, є обсягом постачання газу гарантованим постачальником, на території здійснення ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач постачальника; при цьому споживач зобов'язаний до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, оформити з гарантованим постачальником усі необхідні документи, передбачені договором про постачання природного газу, та розрахуватися з ним за вищезазначені обсяги газу.

Між позивачем та відповідачем укладені договори на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2013 № (далі - договір від 15.04.2013) та від 16.04.2014 № (далі договір від 16.04.2014).

Згідно із п.1 договорів від 15.04.2013, від 16.04.2014 відповідач, за договором виконавець, зобов'язується протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ (далі - газ), у тому числі страховий запас газу, переданий йому позивачем, за договором замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором строки.

Відповідно до п.2.1 договору від 15.04.2013 замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах: 467052,208 тис.куб.м - обсяг газу замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16.04.2012 по 15.04.2013); у випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберіганні в поточному сезоні зберігання, що оформляється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору.

Із змісту п.2.2 договору від 15.04.2013 вбачається, що в зазначених у пункті 2.1 договору обсягах газу страховий запас відсутній.

Згідно із п.п.2.1, 2.2 договору від 16.04.2014 замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах: 2 000 000,000 тис.куб.м - обсяг газу замовника, що планується закачати в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16.04.2014 по 15.04.2015); 1200 000,000 тис.куб.м - обсяг газу в ПСГ, на який замовник планує набути право власності в ПСГ; а також обсяг газу замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання; невикористану частину (залишок) обсягу газу замовника на кінець минулого сезону зберігання (період з 16.04.2013 по 15.04.2014), останній залишає його в ПСГ виконавця на зберіганні в поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору; із зазначених у пункті 2.1 договору обсягів природного газу страховий запас складає 0,0 тис.куб.м.

В п.2.3 договорів від 15.04.2013, від 16.04.2014 сторонами погоджено умови про те, що при прийнятті газу замовника відповідно до договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу виконавець не набуває права власності на прийнятий газ замовника; виконавець не має права здійснювати відбір газу, переданого замовником на зберігання та/або створення страхового запасу газу відповідно до договору, без письмової згоди замовника, крім випадків, передбачених у пункті 2.4 договору.

Відповідно до п.2.4 договору від 15.04.2013 та договору від 16.04.2014 виконавець має право відбирати страховий запас газу із ПСГ та передавати його замовнику без письмового погодження замовником у разі використання споживачами замовника газу в обсягах, які перевищують установлені договорами на постачання газу із замовником, та/або виникнення дефіциту природного газу в замовника при здійсненні постачання природного газу.

Згідно із наданою позивачем зведеною інформацією щодо руху природного газу позивача в ПСГ відповідача з квітня 2013р. по лютий 2015р., станом на 01.03.2015 у власності позивача знаходиться 641 381,830 тис.куб.м природного газу, що знаходиться на зберіганні в ПСГ (а.с.17).

На підтвердження зазначеної обставини позивачем надані до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ, складені позивачем та відповідачем згідно із договорами від 15.03.2013 та від 16.04.2014, підписані представниками сторін та скріплені відбитком печатки (а.с.28 - 50).

Разом із тим, відповідачем було повідомлено позивачу, на запит останнього, листом від 20.03.2015 за № 3539/64-064 про те, що станом на 01.03.2015 в ПСГ відповідача обліковувалось 508 854,683 тис.куб.м природного газу позивача (а.с.51).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем до матеріалів справи надано копії наступних документів: акту від 14.02.2013 здачі-приймання природного газу до контракту купівлі-продажу природного газу № 11/1002 від 10.03.20111 за підсумками постачання в січні 2013р., укладеного Ostchem Holding Limited, позивачем та відповідачем, відповідно до п.3 якого відповідачем підтверджено технічне приймання природного газу у січні 2013р. в об'ємі 17 412 859 куб.м, призначеного позивачу, у свої газові мережі, вказана кількість природного газу використано позивачем (а.с.100); переліку споживачів, які отримували природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів УМГ "Донбастрансгаз" у січні 2013р. (а.с.135-136); акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2013, укладеного Сєвєродонецьким виробничим управлінням підземного зберігання газу "Донбастрансгаз", позивачем, ТОВ "Кларіант Україна", ОДО "Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання", відповідно до якого, зокрема, позивачем прийнято 149 940 006 куб.м природного газу (а.с.137).

Однак, зазначені акти та перелік споживачів не підтверджують того, що за січень 2013р. мав місце негативний дисбаланс (дефіцит) природного газу у позивача, внаслідок чого у відповідача були підстави, передбачені п.2.9.2.3 Правил № 420 та п.2.4 договору від 16.04.2014, для складання акту № 163/02-14 приймання-передачі газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами; до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, оскільки односторонній правочин - акт № 163/02-14 від 25.12.2014 складений відповідачем з порушенням Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженої Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 № 420, із змінами і доповненнями, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги про визнання згаданого одностороннього правочину недійсним.

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, позовні вимоги про відновлення становища, яке існувало до прийняття недійсного одностороннього правочину, а саме, поновлення обліку природного газу в обсязі 132 527,147 тис.куб.м, є правомірними.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи, враховуючи викладене та наступні обставини справи.

Скаржник, не заперечивши доказову силу наявних у справі двохсторонніх актів приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ, не надав до матеріалів справи належних та допустимих доказів виникнення у позивача у січні 2013р. дефіциту природного газу; при цьому в акті № 163/02-14 приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 відповідач посилається на умову договору від 16.04.2014.

Відповідно до ч.1 ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Отже, за наявності викладених підстав можуть не доказуватися обставини, які визнані у даній справі, а не у іншій, тому посилання на твердження позивача, зроблені останнім у справі № 913/2236/13 не можуть бути прийняті до уваги у справі № 910/10186/15.

Оскільки саме відповідач ініціював складення одностороннього правочину - акту № 163/02-14, то саме на останнього і покладається тягар доказування законності такої дії, посилання на ту обставину, що рішення у справі № 5011-74/9393-2012 безпосередньо впливає на розгляд даної справи, оскільки у згаданій справі з'ясовується питання щодо наявності обсягів газу ПрАТ "Укргаз-Енерго" в ПСГ відповідача, в тому числі, в січні 2013р., не переконливе, оскільки, як заявляє позивач, ПрАТ "Укргаз-Енерго" не єдиний контрагент позивача.

Із обставин справи не вбачається наявності порушень норм ст.4-2 та ст.43 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів; кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Отже, твердження скаржника про відсутність зазначеного позивачем способу захисту його прав і законних інтересів, є безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами чинного законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/10186/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/10186/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 15.04.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха