РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/3571/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 409 651,65 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Богдан С.В. (довіреність № 109юр від 30.12.2015)

від відповідача: Станішевський І.В. (довіреність № 14-125 від 13.05.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідач) про стягнення 412 097,68 грн., з яких 362 673,71 грн. пені, 37 708,38 грн. 3% річних, 11 715,59 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №14-30-ПР на розподіл природного газу від 30.01.2014 в частині своєчасної сплати за надані позивачем послуги, у зв'язку із чим позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/3571/16, розгляд справи призначено на 17.03.2016.

У судовому засіданні 17.03.2016 представник відповідача надав відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що є гарантованим постачальником. Пунктами 5.6, 5.7 Договору сторони погодили, що якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується НКРЕКП (постанова НКРЕ від 02.08.12 № 1000 Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу). Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що кожного дня надходили та надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання кошти та відповідно встановленого НКРЕ алгоритму вони автоматично кожного дня розподіляються між учасниками дії господарських відносин; НКРЕКП затверджує відсоток розподілу коштів, контролює надходження їх та розрахунки Компанії за надані їй послуги, відповідач не може вплинути на дію алгоритму, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Крім того, у поданому відзиві відповідач зазначив, що у разі визнання судом обґрунтованості позовних вимог, відповідач просить зменшити розмір неустойки на 99%.

У судовому засіданні 17.03.2016 оголошено перерву до 07.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

07.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, у яких останній зазначає, що строки та порядок остаточного розрахунку за послуги з транспортування газу не регламентується Алгоритмом №1000 та встановлюються Договором. Позивач заперечив проти клопотання відповідача про зменшення пені.

Крім того, позивач, керуючись ст. 22 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 362 673,71 грн. пені, 37 708,38 грн. 3% річних та 9 269,56 грн. інфляційних втрат, надавши уточнений розрахунок.

Отже, фактично позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Таким чином, прохання позивача, викладене в письмових поясненнях, про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи № 910/3571/16 буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у письмових поясненнях позивача від 06.04.2016 вих. № б/н, оскільки позивач просить врахувати їх при подальшому розгляді справи.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення вимог, надав документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.04.2016 оголошено перерву до 21.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

21.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо платежів, здійснених відповідачем по договору №14-30-ПР на розподіл природного газу від 30.01.2014.

Представник позивача в судовому засіданні 21.04.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав раніше надані пояснення та надав суду пояснення щодо раніше заявленого клопотання про зменшення пені, просив суд його задовольнити.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 21.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (далі- газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" (далі - замовник), укладено договір на розподіл природного газу №14-30 ПР (надалі - Договір), відповідно до умов якого, газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 році надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п. 2.2 договору, замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Газорозподільне підприємство транспортує природний газ у загальному потоці газу від пунктів приймання-передачі газу в ГРМ до пунктів призначення в обсягах, підтверджених оператором (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.6. Договору, обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (акт наданих послуг), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Згідно із п. 3.7. Договору, газорозподільне підприємство до 10-го (десятого) числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газорозподільного підприємства.

Пунктом 3.8. Договору визначено, що замовник протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника (для юридичних осіб), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Відповідно до п. 3.9. Договору, акт наданих послуг підписується на підставі реєстрів обсягів реалізації природного газу споживачам замовника, протранспортованого газорозподільними трубопроводами газорозподільного підприємства, в яких зазначаються, виділені планові обсяги газу споживачам замовника та фактично протранспортовані газопровідним підприємством обсяги газу за формою, наведеною у додатку 2 до цього договору.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (п. 3.10. Договору).

Відповідно до п. 5.5 Договору, оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично протранспортований природний газ, сума переплати зараховується газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок замовника на його письмову вимогу.

Замовник, у відповідності до п. 6.3.2. Договору, взяв на себе зобов'язання оплачувати газорозподільному підприємству вартість наданих послуг згідно із умовами Договору.

Згідно з п. 7.2.1 Договору, у разі і порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01 січня 2014 року і діє в частині надання послуг до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою від 30.12.2014 № 1 до Договору, сторони дійшли згоди викласти п. 2.1 Договору в наступній редакції: «За Договором газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів Замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідав Сторін». Також сторони доповнили пункт 5.6 Договору: «Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.»

Як вбачається із наявних в матеріалах справи актів надання послуг з транспортування газу позивач у період з лютого 2014 по грудень 2015 надав відповідачу послуги з транспортування природного газу на суму 60935255,14 грн.

У зв'язку із тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за надані позивачем послуги, позивач нарахував 362 673,71 грн. пені, 37 708,38 грн. 3% річних та 9 269,56 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у період з лютого 2014 по грудень 2015 року позивачем надано відповідачу послуги з транспортування природного газу на суму 60935255,14 грн., що підтверджується актами надання послуг з транспортування газу:

№ 2-ПР від 28.02.2014 за транспортування газу за лютий 2014 року;

№ 3-ПР від 31.03.2014 за транспортування газу за березень 2014 року;

№ 3-ПР від 30.04.2014 за транспортування газу за квітень 2014 року;

№ 5-ПР від 31.05.2014 за транспортування газу за травень 2014 року;

№ 6-ПР від 30.06.2014 за транспортування газу за червень 2014 року;

№ 7-ПР від 31.07.2014 за транспортування газу за липень 2014 року;

№ 8-ПР від 31.08.2014 за транспортування газу за серпень 2014 року;

№ 9-ПР від 30.09.2014 за транспортування газу за вересень 2014 року;

№ 10-ПР від 31.10.2014 за транспортування газу за жовтень 2014 року;

№ 11-ПР від 30.11.2014 за транспортування газу за листопад 2014 року;

№ 12-ПР від 31.12.2014 за транспортування газу за грудень 2014 року;

№ 01-ПР від 31.01.2015 за транспортування газу за січень 2015 року;

№ 02-ПР від 28.02.2015 за транспортування газу за лютий 2015 року;

№ 03-ПР від 31.03.2015 за транспортування газу за березень 2015 року;

№ 04-ПР від 30.04.2015 за транспортування газу за квітень 2015 року;

№ 05-ПР від 31.05.2015 за транспортування газу за травень 2015 року;

№ 06-ПР від 30.06.2015 за транспортування газу за червень 2015 року;

№ 07-ПР від 31.07.2015 за транспортування газу за липень 2015 року;

№ 08-ПР від 31.08.2015 за транспортування газу за серпень 2015 року;

№ 09-ПР від 30.09.2015 за транспортування газу за вересень 2015 року;

№ 10-ПР від 31.10.2015 за транспортування газу за жовтень 2015 року.

№ 11-ПР від 30.11.2015 за транспортування газу за листопад 2015 року;

№ 12-ПР від 31.12.2015 за транспортування газу за грудень 2015 року.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 5.6 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 03.12.2014) остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

При цьому, судом не беруться до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо застосування алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, з огляду на те, що алгоритм не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості наданих послуг, не припиняє зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору відповідно до умов укладеного між сторонами Договору.

Водночас пунктом 1.2 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу встановлене, що дія цього алгоритму не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Таким чином, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідач оплату наданих позивачем послуг здійснив у повному обсязі, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, та не заперечується сторонами спору.

Проте, у зв'язку із тим, що оплата наданих позивачем послуг була здійснена відповідачем несвоєчасно, позивачем здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд встановив, що розмір 3% річних є більшим, ніж заявлений позивачем.

Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 37 708,38 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що останній є невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк нарахування інфляційних втрат з урахуванням часткових оплат. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 9268,04 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 362 673,71 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 1 ст.233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено: вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як зазначалося вище, відповідач повністю розрахувався з позивачем за надані послуги з транспортування газу, з матеріалів справи вбачається, що період прострочення оплати за надані послуги є незначним.

Матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу негативних наслідків у зв'язку з несплатою відповідачем за надані послуги у строки, встановлені договором.

Враховуючи викладене вище, а також виходячи зі співрозмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і сумою прострочення, інтересів сторін у забезпеченні сталого функціонування паливно-енергетичного комплексу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення пені та вважає можливим зменшити розмір належної з відповідача на користь позивача пені до 10% від заявленої до стягнення суми пені. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 36267,37 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір за вимоги в частині стягнення пені, покладається на відповідача, без урахування зменшення.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпропетровськ, вул. Володарського, буд. 5, код 20262860) 37 708,38 грн. 3% річних, 9268,04 грн. інфляційних втрат, 36267,37 грн. пені та 6 144,75 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2016.

Суддя С.О. Турчин