ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 922/272/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-прилад", м.Харків
про тлумачення умов договору
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 18.12.2015 №ББУ/ПУ254/Т/15

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 21.01.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград Дніпропетровської області (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суд Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-прилад", м.Харків (далі за текстом - відповідач), про тлумачення умов договору, а саме: змісту пункту 4.4 Договору поставки від 03.06.2014 №14-16/403-КП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на різне розуміння сторонами умов вищевказаного Договору щодо дати поставки продукції.

В судовому засіданні 29.03.2016 оголошено перерву до 12.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити. При цьому, посилалися на те, що в разі незазначення сторонами у видатковій накладній дати одержання продукції, датою її одержання є дата складання та підписання самої накладної як первинного бухгалтерського документа, що засвідчує здійснення господарської операції.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

03 червня 2014 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено Договір № 14-16/403-КП (далі за текстом - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався поставити у власність позивача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукцію), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками узгодженими сторонами на умовах Договору та специфікацій.

Відповідно до пункту 4.4 Договору датою поставки вважається дата, яка вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийомку продукції.

За пунктом 4.5 Договору зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття й оплати поставленої продукції.

Згідно пункту 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгодженими сторонами у специфікаціях до Договору.

Право власності на продукцію, згідно пункту 4.11 Договору, переходять від постачальника до покупця після виконання покупцем всіх необхідних процедур по прийомці продукції по кількості, якості та комплектності та підписання покупцем видаткової накладної.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк договору встановлюється до 31.12.2014 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань (пункт 8.1 Договору).

В грудні 2015 року ТОВ "Еталон -прилад" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" в розмірі 41856,00грн., пені - 7492,79 грн., інфляційних витрат - 14 398,46грн., 3% - річних 1025,19грн. Вимоги, викладені у цій позовній заяві, мотивовані тим, що у відповідності до пункту 5.3 Договору та пункту 2 специфікації розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за цим Договором, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. При цьому, ТОВ "Еталон-прилад" строк на здійснення оплати за продукцію відраховує від дати складання (оформлення) видаткової накладної.

ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" вважає, що датою поставки є дата, що зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, виходячи із буквального значення слів та виразів Договору, а не дата товаросупровідного документу (видаткової накладної), яка є реквізитом цього документу.

Через вказані обставини позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом у даній справі, в якому просить суд розтлумачити зміст пункту 4.4 Договору та визначити, що датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником про прийняття продукції в момент передачі продукції.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами Цивільного кодексу України тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Частинами 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз'яснювати вже існуючі умови правочину.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2014 у справі № 5006/25/130пд/2012, від 24.02.2016 у справі №904/6486/15.

Однак, позивач просить розтлумачити спірну умову Договору, який виконується сторонами, що підтверджується наявними в матеріалах справи специфікацією від 11.07.2014, рахунком-фактурою №СФ-0001165 від 08.08.2014, видатковою накладною №РН-0000741 від 11.08.2014, довіреністю №219484/п від 11.08.2014.

Крім того, позивач, заявляючи вимогу про тлумачення пункту 4.4 Договору, фактично просить внести зміни (включити нові умови), які відсутні в змісті цього пункту.

Так, позивач просить розтлумачити зміст пункту 4.4 Договору шляхом визначення, що дата поставки вказується представником покупця "особисто" та "в момент передачі продукції". Дані умови в діючій редакції вказаного пункту Договору відсутні.

В той же час, тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючі умови угоди.

Також суд вважає, що спір між сторонами фактично виник не у зв'язку із різним розумінням положень пункту 4.4 Договору, а у зв'язку із непроставленням на видатковій накладній №РН-0000741 від 11.08.2014 представником позивача відповідної дати отримання продукції.

Саме через цю обставину, відповідач і посилається на дату складання (оформлення) видаткової накладної як на дату отримання продукції, оскільки інша дата представником позивача не проставлена, а факт отримання продукції ним не заперечується. При цьому, відповідач ані в його позовній заяві, поданій до господарського суду Дніпропетровської області, ані у відзиві на позов у даній справі, не оспорює змісту пункту 4.4 Договору.

Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає належних правових підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3