РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/5625/15-г

За позовом: публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГРУПА ГАЛТЕКС";

про: стягнення 163.601.421,10 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Петровська А.М. - за довіреністю від 21.03.2016 № 661;

відповідача: Войцехівський О.В. - за довіреністю від 31.12.2015 № б/н, Чугунов М.В. - за довіреністю від 31.12.2015 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГРУПА ГАЛТЕКС" про стягнення 163.601.421,10 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору кредитним договором від 08.08.2013 № 102-2013, відповідач грошові кошти надані останньому позивачем в якості кредиту, в термін, встановлений договором, позивачеві не повернув. Наведена обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості та звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 163.601.421,10 грн, з яких: 136.605.753,42 грн - заборгованість по кредиту, 24.700.000,34 грн - заборгованість за процентами, 969.182,52 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 103.840,99 грн - заборгованість по 3% річних, 1.222.643,83 грн - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5625/15-г. Розгляд даної справи призначено судом на 08.04.2015.

Ухвалою від 08.04.2015 господарським судом міста Києва продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 25.05.2015.

В судовому засіданні 25.05.2015 оголошено перерву до 08.06.2015.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 08.06.2015 відклав розгляд даної справи на 15.07.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 910/5625/15-г призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680 м. Київ, вул. Смоленська, 6.).

До господарського суду міста Києва 10.02.2016 надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.01.2016 № 13140/15-45, яким останній повернув до господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5625/15-г з висновком проведеної економічної експертизи.

Ухвалою від 15.02.2016 провадження у справі поновлено. Розгляд справи призначено на 14.03.2016.

В судовому засіданні 14.03.2016 судом оголошено перерву до 28.03.2016.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 28.03.2016 відклав розгляд даної справи на 11.04.2016.

В судовому засіданні 11.04.2016 судом оголошено перерву до 18.04.2016.

До господарського суду надійшла заява представника відповідача про визнання позовних вимог в частині заявленої суми основної заборгованості та нарахованих відсотків. Крім того у вказаній заяві представник відповідача просить суд зменшити розмір штрафних санкцій у зв'язку з скрутним фінансовим становищем відповідача та відстрочити виконання рішення на 1 рік і шість місяців.

В судовому засіданні 18.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", як кредитодавцем, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГРУПА ГАЛТЕКС", як позичальником, (далі - відповідач) укладено кредитний договір від 08.08.2013 № 102-2013 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 180.000.000,00 грн, а відповідач зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути позивачу суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені Договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Пунктом 14.4 Договору визначено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, позивачем, на підставі Договору, були надані відповідачу в користування грошові кошти в розмірі 180.000.000,00 грн.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його зобов'язання за Договором, відповідач в термін, встановлений Договором, суму кредиту позивачеві не повернув, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором в сумі 163.601.421,10 грн, з яких: 136.605.753,42 грн - заборгованість по кредиту, 24.700.000,34 грн - заборгованість за процентами, 969.182,52 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 103.840,99 грн - заборгованість по 3% річних, 1.222.643,83 грн - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Повноважним представником відповідача визнано позов в частині заявлених позовних вимог про стягнення основної заборгованості та нарахованих відсотків, про що подано до суду відповідну заяву.

Частиною 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, у свою чергу, встановлено, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, а також не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 136.605.753,42 грн - заборгованості по кредиту та 24.700.000,34 грн - заборгованості за відсотками підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1.222.643,83 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів та 103.840,99 грн - заборгованості по 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір в частині застосування до відповідача господарської санкції, шляхом стягнення з останнього пені, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, враховуючи, що вимоги про стягнення з відповідача пені передбачені укладеним між сторонами спору Договором та є похідними від основного грошового зобов'язання, розмір якого визнаний відповідачем, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 969.182,52 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Відносно тверджень відповідача про те, що підставою зменшення розміру штрафних санкцій є скрутний фінансовий стан останнього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви останнього про зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені з тих підстав, що відповідачем не подано до суду жодного документу, який надав би суду дозвіл зменшити розмір пені, застосувавши положення п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в поданій до суду заяві представник відповідача просить суд відстрочити виконання рішення на один рік і шість місяців.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначає, що примусове виконання рішення суду призведе до банкрутства товариства. Однак, при належній організації бізнес-процесу протягом часу товариство зможе відновити темп виробництва для отримання прибутку з метою подальшого погашення заборгованості перед позивачем в повному обсязі. В підтвердження вказаних обставин представником відповідача подано звіт про фактичні результати виконання завдання з узгоджених процедур, щодо аналізу фінансової звітності станом на 31.12.2015.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд може, зокрема, відстрочити виконання рішення.

Представник позивача не заперечив проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги те, що позивач має законний інтерес у реальному та повному виконанні рішення, а не у доведенні відповідача до банкрутства, суд дійшов висновку про те, що заява представника відповідача про відстрочення виконання рішення підлягає задоволенню, а виконання рішення у даній справі - відстроченню до 18.10.2017.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача та підлягають стягненню до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГРУПА ГАЛТЕКС" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, буд. 50; ідентифікаційний код: 35436483, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27-Т; ідентифікаційний код 19017842, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) заборгованість по кредиту в сумі 136.605.753 (сто тридцять шість мільйонів шістсот п'ять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн 42 коп.; заборгованість за відсотками в сумі 24.700.000 (двадцять чотири мільйони сімсот тисяч) грн 34 коп.; пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 969.182 (дев'ятсот шістдесят дев'ять тисяч сто вісімдесят дві) грн 52 коп.; інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів в сумі 1.222.643 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі шістсот сорок три) грн 83 коп; заборгованість по 3 % річних в сумі 103.840 (сто три тисячі вісімсот сорок) грн 99 коп;

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГРУПА ГАЛТЕКС" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, буд. 50; ідентифікаційний код: 35436483) в дохід державного бюджету України судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в сумі 73.080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп;

4. Відстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/5625/15-г до 18.10.2017.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 квітня 2016 року

Суддя С.В. Балац