РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/4534/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/4534/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»;

про стягнення 168 259,49 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О., довіреність № 14-88 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Мельник Е.О., довіреність № 70 від 10.12.2015р.;

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (надалі - відповідач) про стягнення 168 259,49 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу № 2938/14-ТЕ-41 від 07.10.2014р. у визначений строк не розрахувався за отриманий природний газ у встановлені договором строки, внаслідок чого позивачем нараховані пеня в сумі 42 417,45 грн., 3% річних у сумі 4544,73 грн. та 21 297,31 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/4534/16 та призначено її розгляд на 07.04.2016р.

06.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 07.04.2016р. було оголошено перерву до 14.04.2016р.

08.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 14.04.2015р. представник позивача подав суду письмові пояснення та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2014р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз-України» (за договором - продавець, далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (за договором - покупець, далі - відповідач) було укладено договір № 2938/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язався передати відповідачу в 2014 році імпортований природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Виконуючи умови договору, протягом періоду з жовтня-грудень 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 70 921 234,85 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, копії яких додано до позовної заяви, та не заперечується відповідачем.

За змістом п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати вартості обсягів газу в термін до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. пункту договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, покупець у безспірному порядку зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк дії договору відповідно до розділу 11 договору встановлений з моменту підписання договору сторонами і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що відповідачем сплачено основну заборгованість станом на момент звернення до суду, однак платежі відповідач здійснював з простроченням строків, передбачених умовами договору, в зв'язку з чим відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 42 417,45 грн., 4544,73 грн. - 3% річних та інфляційні втрати у сумі 121 297,31 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що 21.01.2015р. між Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації), Департаментом соціальної політики виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної організації) та сторонами у справі було підписано спільне протокольне рішення № 135 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету).

Предметом правочину, за твердженнями відповідача, відповідно до п. 1.1., є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». Відповідач вказує на те, що умовами вказаного протокольного рішення сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за спірним договором на загальну суму 3 488 057,13 грн. Відтак, на думку відповідача, за умовою протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків оплата заборгованості за поставлений природний газ, прострочення сплати якої є підставою для нарахування заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, мала відбуватись виключно у порядку, на умовах та у строки, передбачені саме спільним протокольним рішенням № 135 від 21.01.2015р. з огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав протягом жовтня-грудня 2014р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 70 921 234,85грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами договору та скріплені їх печатками.

За змістом ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору відповідач вартість газу, поставленого за спірний період, оплатив з порушенням встановлених в договорі строків.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено в п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, право на нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого газу у позивача виникає після спливу строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, тобто з 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків відповідно.

Відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням встановлених в договорі строків, в зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення пені на підставі п. 7.2 договору в розмірі 42 417,43 грн., інфляційних втрат в розмірі 121 297,31 грн. та 3% річних у розмірі 4544,73 грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій між Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві (Сторона 1), Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держадміністрації (Сторона 2), Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Сторона 3), Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (Сторона 4) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Сторона остання) підписано спільне протокольне рішення № 135 від 21.01.2015р. про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання.

Відповідно до зазначеного спільного протокольного рішення сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором у розмірі 3 488 057,13 грн.

Зазначеним спільним протокольним рішенням сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами Спільного протокольного рішення.

Факт перерахування грошових коштів за даними протокольними рішеннями підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, усього за рахунок коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій заборгованість відповідача перед позивачем була погашена на загальну суму 3 488 057,13 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування штрафних санкцій у вигляді пені, та наслідків прострочення виконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), нарахованих за період з 22.01.2015р. по 29.01.2015р., у зв'язку з відсутністю вини відповідача у простроченні оплати природного газу протягом зазначеного періоду, оскільки спільним протокольним рішенням № 135 від 21.01.2015р. було визначено послідовність виконання сторонами Спільного протокольного рішення в частині проведення взаєморозрахунку, яка не залежала від дій відповідача.

У той же час, суд відзначає, що нараховані суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 15.01.2015р. по 21.01.2015р., в яких були відсутні домовленості щодо послідовності перерахування оплати за поставлений відповідачу природний газ, підлягають стягненню з останнього на користь позивача.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, який відповідає вимогам законодавства та проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання і за відповідний період прострочення - з 15.01.2015р. по 21.01.2015р.

При цьому, збитки від інфляції нараховані позивачем з урахуванням того, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується з урахуванням даного місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця, то розрахунок починається з наступного місяця (лист ВСУ від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»).

Таким чином, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 121 297,31 грн. - інфляційних втрат, пені - 21 011,29 грн., 3% річних - 2251,21 грн. та такою, що підлягає задоволенню.

Суд відхиляє твердження відповідача, що сторони по справі відповідно до статті 694 ЦК України замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору купівлі-продажу природного газу новими зобов'язаннями про оплату ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обсягів газу вартістю 3 488 057,13 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання у цій частині, у зв'язку з укладенням спільного протокольного рішення № 135 від 21.01.2015р.

З умов спільного протокольного рішення № 135 від 21.01.2015р. не вбачається зміни сторонами строків оплати поставленого позивачем природного газу на підставі спірного договору, а лише погодження переліку підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами Спільного протокольного рішення. Крім того, вказане протокольне рішення не є додатковою угодою до спірного договору, а лише формою погодження сторонами порядку перерахування коштів. Натомість, строки та порядок розрахунків за отриманий природний газ визначено між позивачем та відповідачем в умовах спірного договору. Матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в цій частині.

Посилання відповідача на постанови Верховного суду України від 11.11.2015 у справі № 3-968гс15, від 07.10.2015 у справі № 3-883гс15 судом не приймається до уваги, оскільки у вказаних справах підставою зміни порядку і строку проведення розрахунків за поставлений природний газ, відповідно до договорів поставки природного газу, було визнано договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, а не спільні протокольні рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, офіс 20; ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) інфляційних втрат - 121 297 грн. 31 коп., пені - 21 011 грн. 29 коп., 3% річних - 2251 грн. 21 коп. та 2168 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов