ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа № 923/762/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній

за участю представників:

від позивача -А.І. Іващенко, довіреність б/н від 24.03.2016;

від відповідача - адвокат А.П. Петренко, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1 від 20.03.2015, договір про надання правової допомоги від 26.05.2015, оредер серії ХС №018105 від 26.05.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016

у справі №923/762/15

за позовом: приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена"

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 256718,15 грн та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015р. приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Елена" (далі- ПП "Виробничо-комерційна фірма "Елена") звернулось з позовом в редакції заяви №17 від 02.03.2016 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) про зобов'язання відповідача повернути позивачеві майновий комплекс, розташований у с.Дубівка Горностаївського району Херсонської області, з земельною ділянкою, на якій він розміщений, шляхом звільнення від ФОП ОСОБА_3, та про стягнення з останнього 49156,80 грн основного боргу, 4075,26 грн пені, 1116,51 грн 3% річних та 202369,58 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 у справі №923/762/15 (суддя В.П. Ярошенко) у задоволенні позову відмовлено (том ІІ а.с.5-7).

Не погодившись з прийнятим рішенням, приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Елена" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 у справі №923/762/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (том ІІ а.с. 21-22).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення висловив заперечення (том ІІ а.с. 30-33).

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

01.04.2014 між приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Елена" («орендодавець») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 («орендар») укладено договір оренди майнового комплексу і земельної ділянки (далі -договір оренди від 01.04.2014), за умовами якого орендодавець зобов'язався передати у тимчасове володіння і користування майновий комплекс у с.Дубівка Горностаївського району Херсонської області і земельну ділянку, на якій розташований комплекс, а орендар зобов'язався сплачувати орендну плату (том І а.с. 12-14).

Майновий комплекс належить орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтв про право власності від 29.05.2000 та від 01.08.2002, виданих Горностаївською нотаріальною конторою за реєстровими номерами №659,661 та №768 відповідно; земельна ділянка належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акту НОМЕР_2 від 18.05.2001 (пункти 1.2, 1.4 договору від 01.04.2014).

У пункті 1.5 договору від 01.04.2014 сторонами узгоджено, що переданий в оренду комплекс буде використовуватись орендарем у виробничих цілях та в цілях отримання комерційних результатів.

Відповідно до пункту 2.3.2 договору від 01.04.2014 орендар зобов'язався в строки, визначені статтею 4 цього договору, вносити орендну плату за користування отриманим в оренду комплексом.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 договору оренди від 01.04.2014 передбачено, що вартість користування комплексом та земельною ділянкою, що передані в оренду орендареві, за повний строк їх оренди складає 135520 грн; орендна плата сплачується орендарем щомісячно рівними частинами, що складає суму місячного платежу в розмірі 12320 грн (в т.ч. ПДВ); розмір орендної плати не є фіксованим і може бути переглянутий щоквартально протягом строку оренди в зв'язку зі зміною валютного курсу за домовленістю сторін.

Згідно з пунктом 4.7 договору від 01.04.2014 орендна плата сплачується з дати підписання передавального акту про передання комплексу в оренду до дати підписання передавального акту про повернення орендодавцю комплексу.

Сторонами також у пунктах 5.1-5.3, 10.1 договору від 01.04.2014 визначено, що строк оренди комплексу складає 11 місяців з моменту передання комплексу в оренду і підписання передавального акту між орендарем та орендодавцем; цей строк може бути скорочений за згодою сторін або з інших підстав, визначених цим договором; строк дії договору може бути продовжений, за відсутності заяви орендаря про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця по закінченню строку договору, він вважається продовженим на той же строк і на тих же підставах; договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 01.03.2015; якщо ні одна із сторін не повідомить другій стороні не менш ніж за 10 календарних днів до завершення строку дії договору про намір припинити його дію, договір вважається пролонгованим на наступний термін на тих же підставах.

На виконання умов вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв орендоване майно, про що свідчить передавальний акт від 01.04.2014 (том І а.с. 16).

Як вбачається із матеріалів справи жодна із сторін договору не заперечувала проти продовження його дії. Відтак відповідно до вимог статті 764 Цивільного кодексу України договір від 01.04.2014 вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах, тобто з визначеною орендною платою в розмірі 12320 грн в місяць.

В подальшому 28.04.2015 позивач, посилаючись на невиконання орендарем зобов'язань зі сплати орендної плати, надіслав на адресу відповідача повідомлення №60 про відмову від договору від 01.04.2014 з підстав невнесення орендарем орендної плати з лютого 2015 р. (том І а.с.228).

Докази направлення зазначеного повідомлення орендареві містяться в матеріалах справи (том І а.с. 229, 230).

Відповідач у відповіді на повідомлення про відмову від договору від 01.04.2014 зазначив про те, що претензії про несплату оренди є безпідставними, а договір від 01.04.2014 є продовженим на новий термін на тих самих умовах (том І а.с.240).

Предметом даного спору є вимоги ПП «Виробничо-комерційна фірма «Елена» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання повернути майновий комплекс, розташований у с.Дубівка Горностаївського району Херсонської області, з земельною ділянкою, на якій він розміщений, шляхом звільнення від ФОП ОСОБА_3, та про стягнення з останнього 49156,80 грн основного боргу, 4075,26 грн пені, 1116,51 грн 3% річних та 202369,58 грн неустойки. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням прийнятих відповідачем зобов'язань за договором від 01.04.2014 щодо сплати орендної плати за лютий, березень та квітень місяці 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд послався на недоведеність позивачем факту існування заборгованості по сплаті орендної плати за вказаний період, а тому дійшов висновку щодо відсутності правових підстав вважати договір від 01.04.2014 розірваним, а відтак і підстав для повернення майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

В силу вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Договір є обов'язковий до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Нормою частини першої статті 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 631 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з приписами статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Документально, а саме: наданими відповідачем квитанціями до прибуткових касових ордерів: №355990 від 15.04.2014 на суму 30000 грн, №355992 від 01.05.2014 на суму 24640 грн, №45 від 08.05.2014 на суму 2390 грн, №44 від 07.05.2014 на суму 9930 грн, №43 від 05.05.2014 на суму 9320 грн, №42 від 30.04.2014 на суму 3000 грн, №355994 від 03.06.2014 на суму 12320 грн, №55 від 03.06.2014 на суму 2820 грн, №54 від 02.06.2014 на суму 9500 грн, №355996 від 14р. на суму 12300 грн, №69 від 11.07.2014 на суму 2340 грн, №68 від 10.07.2014 на суму 4218 грн, № 67 від 08.07.2014 на суму 2700 грн, №66 від 04.07.2014 на суму 2000 грн, №65 від 01.07.2014 на суму 1000 грн, №355998 від 01.08.2014 на суму 12320 грн, №76 від 01.08.2014 на суму 2344 грн, №77 від 08.08.2014 на суму 8400 грн, №78 від 11.08.2014 на суму 1600 грн, №03 від 29.08.2014 на суму 12320 грн, №85 від 01.09.2014 на суму 9000 грн, №86 від 03.09.2014 на суму 3320 грн, №06 від 30.09.2014 на суму 12370 грн, №96 від 01.10.2014 на суму 9000 грн, №97 від 03.10.2014 на суму 3350,43 грн, №09 від 27.10.2014 на суму 12320 грн, №111 від 03.11.2014 на суму 9800 грн, №113 від 04.11.2014 на суму від 2520 грн, №12 від 01.12.2014 на суму 12240 грн, №127 від 03.12.2014 на суму 4030 грн, №128 від 10.12.2014 на суму 5060 грн, №130 від 11.12.2014 на суму 3150 грн, - на загальну суму 251704,43 грн (том І а.с. 44-53), підтверджується прийняття позивачем готівки від ФОП ОСОБА_3 на виконання умов договору від 01.04.2014, в той час як відповідно до положень пункту 4.2 договору від 01.04.2014 за період з квітня місяця 2014р. по квітень місяць 2015 р. орендар повинен був сплатити 160 160 грн.

Усі квитанції про прийняття готівкових коштів від ФОП ОСОБА_3 підписані головним бухгалтером й касиром та скріплені печаткою ПП «Виробничо-комерційна фірма «Елена», що відповідає пункту 3.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою правління Національного Банку України №637 від 15.12.2004 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №40/10320 від 13.01.2005, а тому не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржника про неналежним чином оформлені квитанції. При цьому колегією суддів апеляційної інстанції враховується те, що відповідачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи (том І а.с. 112-123, 222-224) факт видачі його посадовими особами зазначених квитанцій.

Місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок належної до сплати суми орендних платежів та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, встановив, що у відповідача не лише не було заборгованості з орендної плати, а була наявна переплата по орендним платежам, оскільки останнім щомісячно сплачувалась значно більша сума за оренду приміщення від розрахованої належним чином відповідно до пункту 4.2 договору оренди від 01.04.2014.

Враховуючи те, що Господарським судом Херсонської області встановлено наявність переплати з орендної плати за договором оренди від 01.04.2014, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та повернення орендованого майна позивачу.

Доводи скаржника про те, що за даними бухгалтерського обліку підприємства позивача документально підтверджується оприбуткування по касі грошових коштів отриманих від відповідача за договором від 01.04.2014 лише у сумі 126275 грн як на достатню підставу для задоволення позовних вимог, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки зазначене свідчить про недотримання ПП «Виробничо-комерційна фірма «Елена» вимог чинного законодавства до обліку операцій з готівкою у відповідних книгах обліку та не спростовує факту внесення готівки від ФОП ОСОБА_3 до каси підприємства скаржника, про що свідчать видані позивачем квитанції.

Крім того, колегією суддів враховується наступне. Згідно з висновком судової економічної експертизи №477/478/479 від 24.02.2016 (том І а.с. 189-198) за даними бухгалтерського обліку підприємства позивача документально підтверджується оприбуткування по касі грошових коштів за оренду майнового комплексу, отриманих від відповідача за договором від 01.04.2014, у сумі 126 275 грн. Експертом проведено зіставлення зазначених вище квитанцій до прибуткових касових ордерів з даними бухгалтерського обліку ПП «Виробничо-комерційна фірма «Елена»; за результатами дослідження складено додаток №2 до висновку. Як вбачається з додатку №2, надані ФОП ОСОБА_3 квитанції до прибуткових касових ордерів не відповідають даним бухгалтерського обліку та податковій звітності підприємства позивача. Експертом встановлено наступні розбіжності: за деякими прибутковими касовими ордерами, що відображені в бухгалтерському обліку ПП «Виробничо-комерційна фірма «Елена» співпадають номери та дати, але не співпадають суми; за деякими - співпадають номери, але не співпадають дати та суми, за деякими відображені взагалі інші господарські операції. Проте навіть оприбуткована сума грошових коштів по касі підприємства позивача свідчить про відсутність у нього права на відмову 28.04.2015 від договору оренди від 01.04.2014 з тих підстав, що станом на цю дату згідно бухгалтерського обліку скаржника сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 01.04.2014 складала лише 33885 грн (160 160 грн-126 275 грн), в той час як у разі існування заборгованості за 3 місяці поспіль її розмір дорівнював би 36 960 грн (12 320 грн *3 міс).

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Херсонської області норм права при прийнятті рішення від 10.03.2016 у справі №923/762/15 не знайшли свого підтвердження, підстави для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Елена" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 у справі №923/762/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 20.04.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна