ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" квітня 2016 р. Справа № 903/336/14

Суддя господарського суду Волинської області Філатова С.Т., розглянувши

заяву Державного комунального підприємства Луцьктепло від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення

по справі №903/336/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Волиньгаз"

до відповідача: Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 21 449 774,46грн.

Суддя Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від заявника (боржника): ОСОБА_2, довіреність № 5163/08 від 05.10.2015 р.

від позивача (стягувача): н/в

від третьої особи: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

Державне комунальне підприємство Луцьктепло звернулося до господарського суду із заявою від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 до 31.12.2016р.

Згідно супровідного листа господарського суду Волинської області №01-19/903/336/14/256/16 від 18.01.2016р. матеріали справи №903/336/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Волиньгаз" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 21 449 774,46грн. були надіслані до Рівненського апеляційного господарського суду у зв'язку з надходженням апеляційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Волинської області від 22.12.2015р. у справі №903/336/14.

Ухвалою суду від 11.02.2016р. відкладено вирішення питання про прийняття заяви Державного комунального підприємства Луцьктепло від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 до повернення матеріалів справи до господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. у звязку з поверненням матеріалів справи №903/336/14 до господарського суду Волинської області розгляд заяви призначено на 29.02.2016р.

У запереченнях від 26.02.2016р. вхід. №01-54/1660/16 ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заперечило заяву про відстрочку виконання рішення, мотивуючи тим, що посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан за змістом ст.121 ГПК України не може вважатись обставиною, що може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення, при цьому послалось на правову позицію, викладену у постановах Вищого господарського суду України від 22.07.2014р. №41/207, від 17.03.2014р. №09/11/1925.

Зазначило, що самі по собі фінансові труднощі боржника не свідчать про те, що боржник не має можливості виконати рішення суду, з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України Про виконавче провадження, способів виконання рішення суду.

Зауважило, що відповідачем не надано документів, що свідчать про його фінансовий стан (наявність активів), а також жодних доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення суду згідно ст. 121 ГПК України, а саме: доказів загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках, відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Відповідач при зверненні до суду із заявою про відстрочку обмежився наданням доказів, які стосуються лише опису пасивної частини його балансу.

Зауважило, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла з кінця 2012 року у звязку з невиконанням відповідачем умов договору від 29.09.2011р. №6-Б0-11/12 поставки природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживалася бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами на поставку газу у IV кварталі 2011р. та у 2012 р.

Протягом 2013-2015р.р. в державі відбулись стрімкі інфляційні процеси, наслідком яких стало здешевлення національної валюти по відношенню до іноземної майже втричі.

Стягувач як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу.

Несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01.01.2006р., 01.01.2009р., 16.06.2014р.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24%річних.

Згідно балансів (звітів про фінансовий стан): на 31.03.2015 розмір довгострокових кредитів банків позивача (код рядка балансу 1510) складає 36 406 329 тис. грн..; на 30.06.2015 43 387 681 тис. грн..; на 31.03.2015 40 535 354 тис. грн.

Зауважило, що відповідачу вже надавалась відстрочка виконання рішення по справі №903/336/14, проте, жодних заходів з виконання зобовязань протягом 3-х років відповідачем не вжито.

До заперечень долучило копії проміжних балансів (звітів про фінансовий стан) ПАТ НАК Нафтогаз України на 31.03.2015р.; 30.06.2015р.; 30.09.2015р.

26.02.2016р. на адресу суду надійшов запит Рівненського апеляційного господарського суду про витребування матеріалів справи №903/336/14 для подальшого скерування до Вищого господарського суду у звязку з надходженням касаційної скарги ДКП Луцьктепло на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р.

Ухвалою суду від 26.02.2016р. провадження по заяві ДКП Луцьктепло від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Волиньгаз" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 21 449 774,46грн. було зупинено до повернення матеріалів справи №903/336/14 до господарського суду Волинської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. залишено без змін постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 у справі № 903/336/14, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про надання відстрочки виконання рішення до 01 квітня 2016 року, у задоволенні заяви ДКП Луцьктепло від 07.12.2015р. про відстрочку виконання рішення відмовлено.

04.04.2016р. матеріали справи №903/336/14 надійшли до господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 06.04.2016р. провадження по заяві ДКП Луцьктепло від 11.02.2016р. про відстрочку виконання судового рішення по справі №903/336/14 поновлено, розгляд заяви призначено на 18.04.2016р.на 10:00год.

Заява обґрунтована таким:

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014р. по справі №903/336/14 рішення господарського суду Волинської області від 05.06.2014р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ДКП «Луцьктепло» задоволено частково, вирішено стягнути з боржника в користь стягувача 21 468 128,76 грн.

На виконання судового рішення господарським судом Волинської області видано наказ №903/336/14-1 від 11.08.2014р., який звернуто стягувачем до виконання у відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Станом на день подання заяви боржник самостійно виконав рішення суду на суму 10 000,00 грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню по виконавчому документу, становить 21 458 128,76 грн.

Судове рішення не виконано повністю у звязку з безпрецедентно важким фінансово-економічним становищем, у якому знаходиться боржник, і яке лише погіршується останні кілька років.

Станом на 31.12.2015р. дебіторська заборгованість підприємства становить 91 965,3 тис.грн., в т.ч.: заборгованість населення за спожиті теплову енергію та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води - 61 275,4 тис.грн., заборгованість Державного та місцевого бюджетів по пільгам і субсидіям - 6 949,3 тис.грн. Крім того, заборгованість Державного бюджету з різниці в тарифах на теплову енергію - 1 348,0 тис.грн.

Основним джерелом надходжень грошових коштів на комунальне підприємство є оплата теплової енергії та послуг з теплопостачання споживачами, які, проте, не здійснюють своєчасно та в повному обсязі розрахунки. Рівень розрахунків населення за спожиті теплову енергію та послуги з теплопостачання у 2015 році становив 71 відсоток.

ДКП «Луцьктепло» вживає усіх передбачених законодавством заходів по стягненню заборгованості зі своїх боржників. Однак, вжиті заходи, з незалежних від боржника причин, не призводять до повного погашення дебіторської заборгованості.

За період з 01.01.2010р. по 31.12.2015р. ДКП «Луцьктепло» предявило до виконання в органи ДВС судових рішень про стягнення боргу з боржників на суму 40 270,9 тис.грн. Проте, за цей період фактично стягнуто органами державної виконавчої служби всього 5 672,1 тис.грн., тобто лише 14 відсотків від переданих на виконання сум.

Всі кошти від споживачів надходять виключно на рахунок зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником газу, де підпадають під дію статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року.

Відповідно до згаданих вище нормативно-правових актів усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальною організацією в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а саме ПАТ «Державний ощадний банк України». Кошти, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, самостійно перераховуються банком в автоматичному режимі згідно з нормативами перерахування коштів, що встановлюються щомісячно НКРЕКП, виключно на рахунки: постачальника газу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), теплогенеруючих організацій. Лише тими коштами, які залишилися після розподілу та відрахування на користь гарантованого постачальника газу, теплогенеруючих організацій, і які перераховуються банком на звичайний поточний рахунок, може розпоряджатися боржник.

НКРЕКП не включила норматив ДКП «Луцьктепло» до реєстру нормативів коштів на лютий місяць. У звязку з цим, на підставі п. 25 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року, всі кошти, які надходять від споживачів, перераховуються в повному обсязі на рахунки постачальника газу (стягувача), що підтверджується довідкою філії-Волинського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 10.02.16р. №16-4-113.

З 01.02.2016р. склалася ситуація, при якій комунальне підприємство не отримує жодної гривні, сплаченої споживачами за теплову енергію та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Більше того, постановами державного виконавця від 18.12.2015р. у іншому виконавчому провадженні накладено арешти на майно боржника, а також на кошти боржника.

У звязку з цим, боржник не зможе не лише погашати заборгованість по рішенню суду по даній справі, а й виконувати звичайні зобовязання по виплаті заробітної плати, сплаті податків та внесків до бюджету, оплати електроенергії, придбавати матеріали для ремонту мереж, котелень та ін.

Важке фінансове становище боржника зумовлене також тим, що всупереч вимогам ст.20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, які встановлюються Національною комісією, не забезпечують відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тобто не покривають дійсних фактичних затрат, понесених комунальним підприємством.

Наведені вище виняткові обставини, які ускладнюють виконання рішення, є характерними для більшості підприємств теплоенергетичної галузі, що підтверджується зверненням Міжгалузевої асоціації «Укртеплокомуненерго» від 17.11.2015р., адресованим Президенту України, Голові Верховної Ради та Премєр-міністру України.

Загальна сума кредиторської заборгованості боржника станом на 31.12.2015р. складає 146 975,4 тис.грн.

Винятковою обставиною є також те, що вперше, за всю історію існування юридичної особи ДКП «Луцьктепло», стягувач 20.05.2015р. припиняв постачання газу на котельні підприємства.

Внаслідок цього, ДКП «Луцьктепло» з 21.05.2015р. по 05.10.2015р. не надавало послугу з централізованого постачання гарячої води, а отже не нараховувало за цей період плати за послугу споживачам. Відповідно, не отримувало за цей період доходів.

Лише в листопаді 2015 року підприємство стало отримувати плату за поставлену теплову енергію та надані у жовтні послуги з теплопостачання. За рахунок вказаних коштів (тих, які надійшли у розпорядження підприємства після їх розподілу на рахунок постачальника газу) погашалася, в першу чергу, заборгованість по заробітній платі, яка відповідно до приписів чинного законодавства України, не повинна бути поставлена в залежність від інших платежів.

У звязку з наведеними вище обставинами, ДКП «Луцьктепло» є збитковим підприємством. Фінансовий результат господарської діяльності боржника за 9 місяців 2015 року виражається у збитках в розмірі 32 021 тис.грн., що підтверджується відповідним звітом.

Натомість, фінансовий стан стягувача за аналогічний період характеризується наявністю чистого прибутку у розмірі 233 670 грн., що підтверджується Проміжним звітом про фінансові результати (форма №2), який розміщений у відкритому доступі на офіційному сайті ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в мережі Інтернет.

Боржник є комунальним підприємством, яке є власністю територіальної громади міста Луцька.

Боржник є соціально значимим підприємством, оскільки забезпечує теплом та гарячою водою 55 тис. житлових помешкань споживачів та майже тисячу юридичних осіб, в т.ч. й тих, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів. На ДКП «Луцьктепло» працює більше девятисот працівників.

Застосування заходів примусового виконання судового рішення органом ДВС, зокрема, звернення стягнення на грошові кошти та майно боржника не тільки не сприятиме скорішому та оперативному виконанню рішення, а й значно утруднить його виконання через відсутність достатніх сум грошових коштів на рахунках боржника та ліквідного майна. При цьому, це точно паралізує роботу комунального підприємства, призведе до його банкрутства, поставить під загрозу безперебійне проходження опалювального сезону, що, в свою чергу, потягне порушення прав та законних інтересів переважної більшості мешканців обласного центру, а також юридичних осіб, зокрема, бюджетних установ та організацій, серед яких комунальні заклади соціальної сфери (дитячі садочки, школи, лікарні, будинки-інтернати тощо).

У разі припинення централізованого постачання тепла та гарячої води в опалювальний період, це призведе до не прогнозованих техногенних та соціально-економічних наслідків.

Аналіз фінансово-економічної ситуації, що склалася на підприємстві, прогнозу надходжень грошових коштів від господарської діяльності підприємства, періодичності (сезонності) таких надходжень та витрат підприємства дозволяє стверджувати, що судове рішення по даній справі може бути виконано ДКП «Луцьктепло» у встановлений спосіб повністю не раніше грудня 2016 року.

Послався на постанови ВГСУ від 09.04.2008р. у справі №1/13, від 22.01.2014р. по справі № 24/354, від 28.01.2014р. у справі №913/1817/13, від 11.08.2014р. по справі №5004/165/12, від 06.08.2013р. по справі №5015/774/12 та від 19.03.2013р. по справі №63/330-10.

До заяви долучив довідки ДКП «Луцьктепло» від 10.02.2016р. №629/05, №628/05 про кредиторську та дебіторську заборгованість на підприємстві, довідку АТ «Ощадбанк» від 10.02.2016р. №16-4-113 про кошти, які знаходяться на рахунках боржника, постанови ДВС від 18.12.2015р. ВП №40022768 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, звернення учасників Міжнародного конгресу «Інституційні та технічні аспекти реформування ЖКГ» від 17.11.2015р. №123, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) ДКП «Луцьктепло» за 9 місяців 2015р., проміжний звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) ДКП «Луцьктепло» за 9 місяців, що закінчились 30.09.2015р. (Том ІІІ а.с. 9-19)

У судовому засіданні 18.04.2016р. представник заявника заяву підтримав з підстав, викладених у останній.

Додатково повідомив, що за період з 01.02.2016р. по 31.03.2016р. на поточні рахунки у розпорядження підприємства надійшло 915 555,58грн.

При цьому, лише сума фактично нарахованої зарплати з урахуванням ЄСВ за лютий 2016р. становила 4 288 251,94грн., за березень 2016р. 4 462 860,70грн.

Долучив банківські виписки по рахункам за період з лютого по березень 2016р., бухгалтерську довідку щодо фактично нарахованої заробітної плати працівникам підприємства за це період (Том ІІІ а.с. 95-121).

Стягувач та третя особа у судове засідання не зявилися, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №613 11.04.2016р., №176 13.04.2016р.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши долучені до заяви докази, господарський суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи із такого:

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.06.2014 року у справі №903/336/14 відмовлено в позові ПАТ НАК Нафтогаз України про стягнення з ДКП "Луцьктепло" 21 449 774,46 грн. із них: 19 996 716,30 грн. основного боргу, 1 312 166,26 грн. 3% річних та 170 891, 91 грн. інфляційних втрат, 73 080,00грн. судових витрат та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №14/6736/12, укладений 02.11.2012р. між ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України на суму 19 966 716,30 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014р. рішення господарського суду Волинської області від 05.06.2014 року у справі №903/336/14 скасовано та постановлено стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19 966 716,30 грн. основного боргу, 1 227 725, 57 грн. - 3% річних, 170 891,91 грн. інфляційних та 72 794,98 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В позові про стягнення 84 440,63 грн. 3% річних - відмовлено.

11.08.2014р. на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014р. видано накази №903/336/14-1, №903/336/14-2 та 903/336/14-3.

25.03.2015р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду №903/336/14- 1 від 11.08.2014р.

05.06.2015р. Державне комунальне підприємство Луцьктепло звернулось до господарського суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення по справі №903/336/14 про стягнення з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" заборгованості в сумі 21 468 128,76 грн. до 31.12.2016р.

В обґрунтування заяви боржник долучив довідки про дебіторську заборгованість, інформацію по роботі з боржниками, про кредиторську заборгованість, звіти про фінансові результати за I півріччя 2015р., інформацію про залишки по розрахункових рахунках підприємства ДКП Луцьктепло тощо, які оцінені судом і ухвалою від 25.08.2016р. заяву Державного комунального підприємства Луцьктепло про відстрочку виконання рішення суду у справі №903/336/14 задоволено частково; виконання рішення суду відстрочено до 31 грудня 2015 року.

10.12.2015 року Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося до господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення у справі №903/336/14 до 31.12.2016р.

Заява вмотивована тим, що ДКП Луцьктепло не має можливості виконати рішення суду та повністю сплатити присуджені до стягнення суми, що повязується із перебуванням підприємства у важкому фінансово-економічному становищі. Кошти, які надходять, першочергово розподіляються на оплату праці робітникам підприємства, у ДКП Луцьктепло наявна велика дебіторська заборгованість та вживаються заходи для її погашення.

До заяви долучено довідки про дебіторську та кредиторську заборгованість, інформацію по роботі з боржниками, звіт про фінансові результати на 30.09.2015 р., звернення МАРСТ Укртеплокомуненерго.

Ухвалою суду від 22.12.2016р. заяву ДКП Луцьктепло від 07.12.2015 року №6707/08 про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково, виконання рішення суду відстрочено до 01 квітня 2016 року.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. ухвалу суду скасовано, у задоволенні заяви ДКП Луцьктепло від 07.12.2015р. про відстрочку виконання рішення відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. зі справи № 903/336/14 залишено без змін.

11.03.2016р. Державне комунальне підприємство Луцьктепло звернулося до господарського суду із заявою №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 до 31.12.2016р.

Суд не знаходить підстав для задоволення заяви, при цьому виходить з такого:

Відповідно до ч.4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Заява відповідача розглядається відповідно до вимог ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається з вимог ст. 121 ГПК України, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно п.10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003р." при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Як розяснив пленум Вищого господарського суду України в п.п. 7.1.1, 7.2. постанови №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно зі ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право відстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Обов'язковою умовою надання розстрочки чи відстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Заявником не доведено суду як винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду в даний час (банкрутство, стихійне лихо, відсутність майна тощо), і жодним чином не обґрунтовано термін, на який просить відстрочити виконання судового рішення, тобто, не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в майбутньому, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання, а не ухилення від його виконання на певний час.

Наведені заявником в заяві та в судовому засіданні 18.04.2016р. підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, фінансове становище, нестача коштів на рахунках, порядок розрахунків, арешт майна боржника в іншому виконавчому провадженні тощо, не є тими виключними обставинами, які унеможливлюють примусове виконання судового рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та дають підстави для відстрочки виконання судового рішення, яке не виконується до цього часу.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів закінчення виконавчого провадження через неможливість виконання у спосіб, передбачений постановою РАГС від 17.07.2014р. у справі №903/336/14, відсутні також і висновки державного виконавця про неможливість виконання рішення господарського суду.

Крім того, боржник у своїй заяві не наводить жодних доказів про реальні заходи, які дозволять йому виконати судове рішення у грудні 2016р., а обґрунтовує свою заяву негативними наслідками виконання такого рішення для боржника, які можуть настати в майбутньому, що суперечить змісту ст. 121 ГПК України.

До того ж, боржник, борг якого утворився в 2012 році, втретє звернувся до суду із заявою про відстрочку, не надавши доказів виконання судового рішення.

10 000,00грн., на які посилається боржник, згідно призначення платежу у платіжному дорученні №507 від 08.02.2016р., сплачені на відшкодування супутніх витрат по сплаті судового збору і не можуть свідчити про зменшення основного боргового зобовязання (Том ІІІ а.с. 8).

Крім того, господарський суд зобовязаний врахувати майнові інтереси обох сторін, як боржника, так і стягувача.

Заборгованість у відповідача перед позивачем виникла з 2012р. і на даний час погашення не відбулось. Стягувач, як державне підприємство, має стратегічне значення для економіки держави і зобов'язаний здійснювати оплату іноземним постачальникам для безперервного постачання газу споживачам. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24%річних, що стверджується Звітами про фінансовий стан за 2015р. (Том ІІІ а.с. 78-86).

Суд зауважує, що боржник обгрунтовує втретє подану заяву тими ж самими обставинами (важкий фінансовий стан, збитковість, дебіторська заборгованість, невідшкодування різниці в тарифах, заборгованість по заробітній платі тощо), які заперечують вірогідність виконання судового рішення і в подальшому.

До того ж, основні доводи, наведені у заяві про відстрочку виконання рішення від 11.02.2016р., вже наводились заявником у заявах про відстрочку виконання рішення від 13.08.2015р., 10.12.2015р. та оцінені судом, зокрема, при задоволенні заяви від 13.08.2015р. про надання відстрочки до грудня 2015р., та Рівненським апеляційним господарським судом, постанову якого ВГСУ залишив без змін, яким відмовлено у наданні відстрочки до грудня 2016р.

При цьому Вищий господарський суд зауважив, що суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Апеляційний господарський суд, на відміну від місцевого господарського суду: беручи до уваги те, що виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 уже було відстрочено судом до 31.12.2015; боржник у добровільному порядку заборгованість не сплачував; боржником не надано доказів відсутності коштів на його рахунках та відсутності майна, на яке можна було б звернути стягнення; з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, - дійшов заснованого на законі висновку про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення (постанови) суду (яке не виконується більше ніж півтора років), у зв'язку з чим правомірно відмовив у задоволенні заяви підприємства.

Що стосується посилання боржника в обґрунтування підстав для надання відстрочки на відсутність його вини у нездійсненні розрахунків з позивачем через відсутність надходження бюджетних коштів, то, по-перше, згідно приписів ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не вважаються обставинами, які б звільняли від відповідальності, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність у боржника необхідних коштів. При цьому, норма ст.625 ЦК України встановлює правило, згідно з яким боржник не звільняється від відповідальності у зв'язку з неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. По-друге, відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від матеріальної відповідальності за порушення зобов'язання, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446, а також в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та "Бакалов проти України" від 30.11.2004.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру…", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин даної справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у звязку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у пар.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на викладене, судом взято до уваги, що вказані у заяві підстави для відстрочки виконання судового рішення заявником не доведені належним чином і не є тими виключними обставинами, які створюють підґрунтя для її надання, оскільки фактів настання стихійного лиха або інших надзвичайних ситуацій, обставин, фактичне настання яких зробило б неможливим виконання рішення вчасно боржником у заяві про відстрочення не наведено, а це в свою чергу, не дає суду можливості для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення, тому суд вважає, що надання у даному випадку відстрочки було б невмотивованим, позаяк фактичне зупинення виконання рішення, що набрало чинності, на тривалий період до грудня 2016р. було б здійснено без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, чим порушено основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавило б кредитора можливості захистити свої права, знизило б авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не могло б вважатися законним та справедливим.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява Державного комунального підприємства Луцьктепло від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 до 31.12.2016р. задоволенню не підлягає.

При розгляді заяви судом враховано правові позиції Вищого господарського суду України, що висловлені у постановах від 17.03.2014р. №09/11/1925, 22.07.2014р. №41/2137, 02.10.2014р. №5017/3761/2012, 19.11.2014р. №5019/117/11, 17.12.2015р. №5015/3077/12, 28.12.2015р. №42/78-17/284, 29.03.2016р. №903/336/14 та Рівненським апеляційним господарським судом у постановах від 05.08.2014р. №903/1545/13, 03.02.2016р. №903/336/14.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України ст. 121 ГПК України не обмежує право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом, за умови обґрунтування належними доказами неможливості виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, господарський суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви Державного комунального підприємства Луцьктепло від 11.02.2016р. №639/08 про відстрочення виконання судового рішення по справі №903/336/14 до 31.12.2016р. відмовити.

Суддя С.Т.Філатова