РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/2628/16

За позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача1. Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 2. Комунального підприємства «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва»
простягнення 342 046,65 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Савченко Г.М.
від відповідача:Голобородько О.С.
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - «Банк») про стягнення 342 046,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №118/2013 від 09.10.2013 р. орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 49, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 276 815,91 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 46 284,38 грн., 3% річних у розмірі 4 081,77 грн. та інфляційних у розмірі 14 864,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.03.2016 р., залучено до участі у справі Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію та Комунальне підприємство «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

21.03.2016 р. від представника відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом міста Києва пов'язаної з нею справи №910/2632/16 за позовом Підприємства до Банку про розірвання договору №118/2013 від 09.10.2013 р. та виселення з приміщення.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

З огляду на те, що всупереч приписам ст. 79 Господарського процесуального кодексу України заявником не доведено неможливості розгляду даної справи до вирішення спору у справі №910/2632/16, в задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 04.04.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та третьої особи 2, а також неподанням витребуваних доказів.

04.04.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що установа Банку перебуває в процедурі ліквідації та не знаходиться в орендованому приміщенні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 18.04.2016 р. у зв'язку із неявкою третьої особи 2 та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

В судове засідання представник відповідача з'явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2013 р. між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Комунальним підприємством «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва» (балансоутримувач) та Банком (орендар) був укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №118/2013 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець за погодженням постійної комісії Київради з питань власності (п. 2.1.1 протоколу засідання від 17.09.2013 р. №158), розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 09.10.2013 р. №513 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 49, для використання під розміщення банківської установи.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що об'єктом оренди є: нежитлове приміщення, загальною площею 57,70 кв.м, у тому числі технічний поверх - 57,70 кв.м, згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток №1); устаткування інвентар та інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 р. №34/6250, та на дату підписання договору, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 200,84 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 11 588,31 грн.

За змістом п. 3.5 Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, за яким закріплено майно на праві господарського відання чи оперативного управління, починаючи з дати підписання сторонами акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 09.10.2013 р. до 08.10.2016 р.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 49, загальною площею 57,70 кв.м для використання під розміщення банківської установи, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкта оренди від 09.10.2013 р. (додаток №3 до Договору).

Згідно з розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. № 33 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» (додаток № 1), Комунальне підприємство «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва» передало з балансу, а Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» прийняло на баланс нежитлові приміщення станом на 31.01.2015 р., що підтверджується актом приймання - передачі від 02.02.2015 р. (додаток № 2).

Листом №930-07/2015 від 30.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою оплатити суму заборгованості за Договором та підписати додаткову угоду до Договору в частині зміни установи балансоутримувача згідно з розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. № 33.

У відповідь на вказаний лист Банк відмовився від укладення такої додаткової угоди, а також сплати заборгованості у зв'язку з тим, що з 01.02.2015 р. припинив користування спірним нежитловим приміщенням.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 276 815,91 грн.

Договір є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі об'єкта оренди від 09.10.2013 р.) підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.5 та п. 2.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату на рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Рішенням Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014 р. було створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно з розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. № 33 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» (додаток № 1), Комунальне підприємство «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва» передало з балансу, а Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» прийняло на баланс нежитлові приміщення станом на 31.01.2015 р., що підтверджується актом приймання - передачі від 02.02.2015 р. (додаток № 2).

Таким чином, з 02.02.2015 р. Підприємство стало балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 49, яке було передано в оренду відповідачу згідно умов Договору.

Відповідач звернувся до третьої особи 1 з листом №24-86032 від 27.04.2015 р. про необхідність надання додаткової угоди до Договору в частині заміни сторони балансоутримувача.

Листом №930-07/2015 від 30.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою оплатити суму заборгованості за Договором та підписати додаткову угоду до Договору в частині зміни сторони балансоутримувача згідно з розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. № 33.

У відповідь на вказаний лист Банк повідомив позивача, що вже звертався до нього із проханням підписати додаткову угоду про заміну сторони балансоутримувача, проте відповіді не отримав, і у зв'язку з припиненням користування орендованим майном з лютого 2015 року не має наміру продовжувати його оренду.

В той же час суд відзначає, що вказаним листом відповідачем не обґрунтовано свою відмову підписати примірник додаткової угоди до Договору, направленої позивачем листом №930-07/2015 від 30.07.2015 р.

Більш того, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення відповідача до третьої особи 1 (орендодавця за Договором) з пропозицією підписати акт повернення орендованого приміщення з оренди у зв'язку з тим, що таке приміщення Банком не використовується.

При цьому, відповідач був обізнаний з положеннями пункту п. 3.5 Договору, за змістом якого останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Більш того, пунктами 2, 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню та зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п. п. 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Відповідачем не доведено суду, що він не мав можливості користуватись переданим йому у відповідності до Договору об'єктом оренди, при цьому об'єкт оренди експлуатувався належним чином, ніяких зауважень до його експлуатації та до орендної плати на протязі всього часу дії Договору зроблено не було.

Згідно ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов'язання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідачем належними та допустимими в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено факту неможливості користування ним спірним нежитловим приміщенням, а матеріали справи не містять доказів існування складеного сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди, відтак зобов'язання відповідача зі сплати орендної плати на рахунок балансоутримувача станом на момент розгляду даної справи не припилися.

З огляду на те, що розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. № 33 було передано спірне нерухоме майно на баланс позивача, а відповідачем не обґрунтовано належним чином відмову від підписання додаткової угоди до Договору в частині сторони балансоутримувача, суд приходить до висновку про існування у відповідача з 02.02.2015 р. зобов'язання зі сплати оренди платежів саме на користь позивача у даній справі.

Суд також враховує пояснення третьої особи 2, з яких вбачається що відповідачем також не сплачувались орендні платежі у спірний період і на рахунок Комунального підприємства «Дирекція по обслуговуванню нежитлового фонду Дарницького району міста Києва».

Відтак, заборгованість відповідача з орендної плати за період з лютого 2015 року по лютий 2016 року становить 276 815,91 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 276 815,91 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Банком обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ

«ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

В той же час, за змістом ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 1 частини 5 статті ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Частиною 6 вказаної статті Закону вказано, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку в тому числі, щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

З огляду на викладене, введення в листопаді 2014 року тимчасової адміністрації в Банку не могло бути підставою для припинення виконання зобов'язань зі сплати орендних платежів за Договором.

Таким чином, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Банку заборгованості з орендної плати у розмірі 276 815,91 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 46 284,38 грн., 3% річних у розмірі 4 081,77 грн. та інфляційних у розмірі 14 864,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 21.02.2015 р. по 11.02.2016 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Банку.

За змістом ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Оскільки з 21.11.2014 р. було розпочато процедуру виведення Банку з ринку та здійснення в ньому з тимчасової адміністрації, а з 20.03.2015 р. - процедуру ліквідації Банку, відтак з даного моменту не здійснюється нарахування неустойки, інших фінансових санкцій, та нарахування відсотків за зобов'язаннями Банку.

З огляду на викладене, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Банку пені у розмірі 46 284,38 грн., 3% річних у розмірі 4 081,77 грн. та інфляційних у розмірі 14 864,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 21.02.2015 р. по 11.02.2016 р. (тобто, після введення тимчасової адміністрації та ліквідації), задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Банку на користь Підприємства заборгованості у розмірі 276 815,91 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 46 284,38 грн., 3% річних у розмірі 4 081,77 грн. та інфляційні у розмірі 14 864,59 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т; ідентифікаційний код 19017842) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 148-А; ідентифікаційний код 39604270) заборгованість у розмірі 276 815 (двісті сімдесят шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 4 152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 24 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.04.2016 р.

Суддя В.П. Босий