Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" квітня 2016 р. Справа № 906/166/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Українець О.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Козир В.К. дов. №624/19 від 01.02.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 09.03.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 120473,06грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 120473,06грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати коштів за спожитий природний газ згідно умов договору №7-2012-ПП-272 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.12.2011.

Варто зазначити, що до початку розгляду справи по суті позивач предмет та підстави позову не змінив, відповідач зустрічного позову не подав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях №1639/19 від 17.03.2016 (а.с. 49-51). Зокрема, пояснив, що заявлена до стягнення сума боргу в розмірі 120473,06грн є наслідком перерахунку обсягів спожитого природного газу, зумовленого порушенням відповідачем терміну повірки наявного в нього лічильника газу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 05.04.2016. Зокрема, зазначив, що права позивача як учасника цивільних правовідносин ніяким чином не порушено, так як у відповідача відсутня заборгованість саме за спожитий природний газ, тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (споживач, відповідач) укладено договір №7-2012-ПП-272 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір) (а.с. 9-12), згідно умов якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, визначених договором.

Необхідно відзначити, що додатковою угодою №1/2012 від 07.12.2012 до договору №7-2012-ПП-272 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.12.2011 (а.с. 58) викладено нумерацію даного договору в наступній редакції: "Договір №П-ПР-7-2013-272 на постачання природного газу за регульованим тарифом", а також змінено редакції відповідних Додатків до Договору. Решта умов Договору залишились незмінними.

Відповідно до п.2.1. Договору договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до договору.

Згідно умов. п.5.3.3. Договору споживач взяв на себе зобов'язання оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

За умовами п.4.6. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатку 2 до Договору.

Слід зауважити, що у п.4.4. Договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1. і 4.2. договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно умов договору.

Відповідно до п.4.9. Договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред'явлення вимоги однієї зі сторін.

Позивач, посилаючись на умови вказаного вище договору, в позовній заяві вказує, що протягом першого та другого півріччя 2015 року поставив відповідачу природний газ в кількості 15039 куб.м. на загальну суму 154862,56грн, та заявляє вимогу про стягнення боргу саме за спожитий відповідачем природний газ у розмірі 120473,06грн.

Також, у матеріалах справи знаходиться підписана сторонами Технічна угода №7/12/ТУ-272-Т про порядок організації обліку природного газу при його транспортуванні газорозподільчими мережами від 01.12.2011 (а.с. 16-19).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №П-ПР-7-2013-272 на постачання природного газу за регульованим тарифом, який за своєю правовою природою є договором поставки природного газу.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

Пунктом 2.6. Договору передбачено, що послуги з постачання газу підтверджуються сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Так, відповідачем подано в матеріали справи акт приймання-передачі природного газу №1906 від 25.02.2015 (а.с. 73), яким визначено кількість газу, отриманого споживачем за період з 01.02.2015 по 28.02.2015. З даного ж акту вбачається, що кінцевими показниками лічильника зазначено: 408521куб.м.

Відповідачем надано виставлений йому позивачем рахунок №00002768 від 25.02.2015 (а.с. 74), який був оплачений споживачем, що підтверджується фіскальними чеками від 25.02.2015 (а.с. 74).

Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з журналу обліку газу, споживачем якого є відповідач (а.с. 75-79), вбачається, що кінцевими показниками лічильника зазначено: 408521куб.м (що співпадає з показниками, вказаними в акті приймання-передачі природного газу №1906 від 25.02.2015, що судом було встановлено вище). Водночас, останнім у даному журналі значиться запис про те, що робота котельні призупинена (а.с. 79).

Також, в матеріалах справи знаходиться акт про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної засувки арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності) від 12.03.2015 (а.с. 53), в якому зазначено, що згідно заяви споживача газопостачання об'єкту за адресою: АДРЕСА_1 (місце здійснення підприємницької діяльності відповідачем) припинено та опломбовано кран перед лічильником. Цим же актом зафіксовано показники вимірювальних приладів обліку газу на момент відключення, а саме: 408521.

Того ж дня - 12.03.2015 представниками позивача складено акт перевірки технічного стану вузла обліку природного газу, яким виявлено наступне порушення: використання лічильника з простроченим терміном державної повірки (ас. 23). При цьому, у висновках, викладених у даному акті, зазначено наступне: "Розрахунок проводити згідно п.5.13 "Правил обліку природного газу..." Наказу №618".

Разом з тим, за змістом п.5.13 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України №618 від 27.12.2005 (з відповідними змінами і доповненнями) перерахунки об'єму протранспортованого газу проводяться у випадках:

- тимчасової відсутності ЗВТ (зняття ЗВТ на періодичну, позачергову, експертну повірки та ремонт);

- непридатності до застосування (несправності) ЗВТ за результатами перевірки технічного стану комерційного вузла обліку газу;

- наявності аварійних ситуацій, що зареєстровані у роздрукованих звітах обчислювачів та обчислювачів коректорів (несправність ЗВТ).

Тобто, такої підстави як використання лічильника з простроченим терміном державної повірки (про що вказано в акті перевірки технічного стану вузла обліку природного газу від 12.03.2015, яким, зокрема, позивач обґрунтовує позовні вимоги) у п.5.13 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання не передбачено.

Окрім того, відповідачем у матеріали справи подано протокол повірки від 06.04.2015, складений Державним підприємством "Житомир стандарт метрологія" (а.с. 80), яким дано висновок, що лічильник газу, котрий належить відповідачу, придатний до використання. При цьому, слід відзначити, що в даному протоколі повірки вказані наступні показники лічильника: 408521.

Таким чином, враховуючи вставлене судом вище (зокрема, з акту приймання-передачі природного газу №1906 від 25.02.2015, журналу обліку газу, акту про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної засувки арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності) від 12.03.2015, протоколу повірки від 06.04.2015, складеного Державним підприємством "Житомир стандарт метрологія") можна зробити висновки, що у спірний період природний газ відповідачем не споживався. Тобто, заборгованості за с п о ж и т и й природний газ у відповідача перед позивачем за спірний період не існувало.

Разом з тим, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 120473,06грн боргу саме за спожитий природний газ.

Варто зазначити, що приписами ст.ст.12, 13, 14, 15, 16, 20 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду у визначений спосіб або інший спосіб, що встановлений договором або законом.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист при зверненні до суду, позивач вказав у позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право та спосіб його захисту, зазначивши, що відповідач не сплатив суму боргу за спожитий природний газ.

Враховуючи, що позивачем до початку розгляду справи по суті ні предмету, ні підстав позову не змінено, і такі докази в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Крім того, позивачем у позовній заяві не обґрунтовано нарахування стягуваної заборгованості, зокрема, її розмір. Тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню, поміж іншим, і за необґрунтованістю.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач не зміг належними та допустимими доказам обґрунтувати правомірність заявлених у позовній заяві вимог, натомість, доводи відповідача щодо спростування тверджень позивача суд вважає переконливими.

З огляду на встановлені судом в процесі розгляду спору обставини та досліджені подані учасниками процесу на обґрунтування своїх позицій докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Крім того, у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з платіжного доручення №2 від 19.01.2016 (а.с. 8), позивачем сплачено судовий збір у сумі 2694,90грн.

При цьому, ціна позову становить 120473,06грн.

Таким чином, виходячи із зазначеної ціни позову, а також враховуючи вимоги п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору становить 1807,10грн (120473,06грн х 1,5%).

З урахуванням наведеного, господарський суд повертає позивачу судовий збір з Державного бюджету України в сумі 887,80грн (2694,90грн - 1807,10грн) ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Повернути ухвалою суду Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35, ідентифікаційний код 03344071) з Державного бюджету 887,80грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням №2 від 19.01.2016 у зв'язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.04.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу