донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.03.2016 справа №908/6130/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №57 від 31.12.2015р. ОСОБА_5 довіреність №10-ГП від 07.05.13р. Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від28 січня 2016 р. (повний текст складено та підписано 01.02.2016р.)
у справі№ 908/6130/15 (суддя Т.М.Шевченко)
за позовомВідкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя
доЗапорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя
прозобовязання виконати вимоги ст. 26 Закону України „Про електроенергетику, п.7.9 та п.п.3 п.10.2 Правил користування електричною енергією
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.01.2016р. у справі №908/6130/15 у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя до Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя про зобовязання відповідача виконати вимоги ст. 26 Закону України „Про електроенергетику, п.7.9 та п.п.3 п.10.2 Правил користування електричною енергією, а саме: повністю припинити споживання електричної енергії та надати доступ для проведення пломбування електроустановок підприємства у відключеному стані відмовлено у повному обсязі.

Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає хибним висновок місцевого суду щодо недоведеності заявлених позовних вимог з огляду на те, що відповідач не виконує договірні зобовязання з оплати за спожиту електроенергію. Вказане, на думку позивача, унеможливлює належне виконання останнім зобовязань перед ДП «Енергоринок» та ставить під загрозу фінансовий стан підприємства, у звязку з чим останній просить задовольнити апеляційну скаргу та зобовязати відповідача виконати вимоги ст. 26 Закону України „Про електроенергетику, п.7.9 та п.п.3 п.10.2 Правил користування електричною енергією шляхом повного припинення споживання електричної енергії та надання доступу для проведення пломбування електроустановок підприємства у відключеному стані. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що припинення постачання з центрів живлення відповідача призведе до виникнення негативних наслідків для субспоживачів.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що також зазначив у наданих суду запереченнях.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Позовні вимоги до Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя обґрунтовані наявністю у відповідача заборгованості з оплати вартості спожитої електричної енергії на підставі укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії № 99 від 01.05.1998 (надалі - договір). Посилаючись на ч. 9 ст. 26 Закону України „Про електроенергетику, позивач зазначає про обовязок відповідача, за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію, обмежити власне (відповідача) електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити, в разі відсутності такої. Оскільки відповідачем не було погоджено рівень екологічної броні споживання електричної енергії, позивач просить зобовязати відповідача повністю припинити споживання електричної енергії та надати доступ для проведення пломбування електроустановок підприємства у відключеному стані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, вважаючи, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав за допомогою господарського судочинства, не відповідає вимогам законодавства, а також те, що прагнення позивача щодо повного припинення споживання відповідачем електричної енергії призведе не лише до невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань перед контрагентами, а й до можливого повного припинення діяльності державного підприємства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/6130/15; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представників сторін; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя та часткового скасування рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2016р. у справі №908/6130/15 з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог позивача в даній справі є зобовязання відповідача повністю припинити електроспоживання (споживання електричної енергії) та зобовязання забезпечити безперешкодний доступ представників позивача до електроустановок відповідача для вжиття заходів по обмеженню обсягів споживання електричної енергії, в тому числі, до повного припинення постачання електричної енергії відповідачу та пломбування пристроїв його підключення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на постійне зростання заборгованості відповідача за спожиту активну електричну енергію, яке відбувається з причини несплати споживачем за спожиту активну електричну енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.1998р. між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 99 (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався відпускати електричну енергію за врегульованими тарифами у відповідності до умов договору, а відповідач зобовязався своєчасно проводити оплату спожитої електричної енергії та виконувати інші умови, передбачені даним договором.

Точки продажу електричної енергії відповідачу встановлюються на межі розподілу балансової належності електричних мереж позивача та відповідача згідно додатку "Акт розмежування балансової належності електромереж і експлуатаційної відповідальності сторін" до Договору та переліку точок розрахункового обліку субспоживачів (додаток №2.2 до договору №99 від 01.05.1998р. в редакції додаткової угоди від 28.03.2013р.)

Відповідно до п. 2.2.1. Договору, відповідач зобовязався оплачувати спожиту електричну енергію та потужність, а також здійснювати інші платежі за розрахунковий період виключно у грошовій формі, у відповідності з діючими у цей період тарифами, індексом цін та умовами цього договору.

Пунктом 8.2. Договору сторони встановили, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязалися керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Розділом 10 Договору сторони встановили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і укладається на строк до 31.12.1998р. включно. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Доказів припинення дії Договору на момент звернення з позовом до суду сторонами не надано.

Відповідно до п. 2.2.9. Договору, відповідач зобовязався забезпечувати безперешкодний доступ у будь який час доби працівників позивача до систем, приладів обліку електроенергії, приладів контролю навантаження та якості електроенергії, а також для здійснення контролю заданих електропостачальною організацією режимів споживання електричної енергії та потужності для здіснення інших робіт, визначених «Положенням про Держенергопотребнагляд».

За приписами п. 4.7. договору (в редакції додаткової угоди від 01.03.2007р.), в разі несплати платіжних документів за спожиту електроенергію та за генерацію реактивної електроенергії у 5-ти денний строк після дати отримання платіжного документа, сторони керуються договірними зобовязаннями та вимогами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 в частині припинення електропостачання.

За твердженням позивача, станом на 25.03.2016 року заборгованість відповідача тільки за активну електричну енергію складає 1 690 472 тис.грн. (один мільярд шістсот девяносто мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі гривень).

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про електроенергетику", енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

За змістом ч. 9 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію споживач зобов'язаний обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити в разі відсутності такої.

Відповідно до п. 7.9. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 (Далі Правила), визначено, що споживач, рівень споживання електричної енергії якого за заборгованість з оплати за електричну енергію обмежено до рівня аварійної броні електропостачання та який не здійснює поточну оплату обсягу електричної енергії на рівні аварійної броні, зобов'язаний протягом терміну, передбаченого актом екологічної, аварійної та технологічної броні, обмежити споживання електричної енергії на власні потреби до рівня екологічної броні або повністю припинити споживання електричної енергії у разі відсутності в акті визначеного у встановленому порядку рівня екологічної броні.

В свою чергу, приписами наведених Правил чітко визначено, що споживач електричної енергії це - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

Одночасно, згідно з пунктом 10.2. Правил, споживач електричної енергії зобов'язаний зокрема:

1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);

2) оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору;

3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити у разі відсутності такої;

Наразі, у відповідності до акту про відмову від 06.06.06р., екологічна броня у відповідіача відсутня.

При цьому, як вбачається з резолютивної частини позовної заяви, позовні вимоги позивача полягають, зокрема, в зобовязанні відповідача виконати вимоги ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 7.9. та п.п. 3 п. 10.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28, тобто повністю припинити споживання електричної енергії.

Аналіз приписів вказаних Правил дає підстави для висновку про те, що останні регулюють порядок користування електричною енергією та містять альтернативні вимоги стосовно визначення способу обмеження споживання електричної енергії.

Одночасно, позивач звертається з позовними вимогами щодо повного припинення споживання електричної енергії, що в свою чергу, не передбачено наведеними приписами чинного законодавства, оскільки, як зазначалось вище, наведені норми чинного законодавства містять обмеження власного електроспоживання до рівня екологічної броні або повного його припинення у разі відсутності такої. Тобто, мається на увазі, повне припинення власного електроспоживання.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає про здійснення енергопостачання соціально важливих обєктів м. Запоріжжя від електроустановок відповідача, а саме: Обласного онкологічного диспансера, Комунальної установи Міська лікарня №7, котельні Південного мікрорайону міста, частини населення Комунарського району (вул. Чапаєва), фекальної насосної станції, гуртожитку та інших, що становить приблизно 8/10 частини спожитої електроенергії від установок відповідача. Як вказує відповідач, відключення цих соціально важливих обєктів призведе не тільки до соціальної напруги в м. Запоріжжі, а й взагалі до екологічної катастрофи.

Виходячи з чого, оскільки позивачем при зверненні до суду з відповідними позовними вимогами про припинення споживання електричної енергії не визначено у який саме спосіб має відбутись таке обмеження, позовні вимоги в цій частині є необгрутованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині надання доступу для проведення пломбування електроустановок підприємства у відключеному стані, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 10 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку, а також уповноважених осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, для здійснення державного енергетичного нагляду (контролю) за дотриманням вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб'єктів електроенергетики та споживачів енергії в порядку, визначеному Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". У разі перешкоджання доступу зазначених представників та уповноважених осіб до енергетичних установок споживача посадові особи такого споживача несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 7.3 Правил передбачено, що обмеження в споживанні електричної енергії внаслідок відключення споживача має проводитися за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів.

У разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов'язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам електропередавальної організації або постачальника електричної енергії для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.

Згідно п. 7.5 Правил, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж) у разі, зокрема, несплати рахунків відповідно до умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

За змістом п.п. 2, 3 "Порядку обмеження елестроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання", затвердженого Постановою КМУ від 28.01.2004р. № 93 (далі Порядок), енергопостачальники, електропередавальні організації або Держенергонагляд не пізніше ніж за 3 робочих дні до дати обмеження або припинення електропостачання відповідно до своїх функціональних обов'язків надсилають споживачам письмове попередження, в якому зазначаються підстава, дата і час, з якого буде запроваджено обмеження або припинення електропостачання.

Споживачі після отримання попередження про обмеження або припинення електропостачання повинні вжити заходів до усунення причин, що викликали необхідність застосування щодо них таких дій.

Відповідно до п. 4 Порядку, у разі коли обмеження або припинення електропостачання здійснюється енергопостачальниками, вони надсилають відповідним електропередавальним організаціям і споживачам письмову вимогу та повідомляють про це Держенергонагляд.

Одночасно, за умовами п. 2.2.9. Договору, відповідач зобовязався забезпечувати безперешкодний доступ у будь який час доби працівників позивача до систем, приладів обліку електроенергії, приладів контролю навантаження та якості електроенергії, а також для здійснення контролю заданих електропостачальною організацією режимів споживання електричної енергії та потужності для здіснення інших робіт, визначених «Положенням про Держенергопотребнагляд».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з актами (попередженнями) від 16.09.2015р., 19.10.2015р. та 17.11.2015р., відповідно до яких зазначав про невиконання оплати виставлених рахунків за електроенергію та повідомляв про необхідність надання доступу представникам позивача для пломбування електроустановок у відключеному стані. Також, вказаними актами зазначав про необхідність відключення власних електроустановок, окрім споживачів.

Відповідачем зазначені акти залишені без виконання.

В подальшому, у звязку з ненаданням відповідачем допуску на територію підприємства, 22.09.2015р., 26.10.2015р. та 23.11.2015р. позивачем було складено „Акти про недопуск, відповідно до яких зазначено, що представник позивача не був допущений до електроустановок споживача (відповідача) для виконання своїх службових обовязків по опломбуванню відключеного електрообладнання.

Виходячи з чого, судова колегія вважає, що факт недопущення відповідачем відповідальних представників позивача до власних електроустановок відповідача для здійснення обмеження електропостачання шляхом опломбування комутаційних апаратів у відключеному стані підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

В свою чергу, не приймаються судом до уваги посилання відповідача на неможливість своєчасного погашення заборгованості за електроенергію перед позивачем через віднесення до підприємств оборонно-промислового комплексу, які включені до складу Державного концерну «Укроборонпром» та встановлення певного порядку розподілу коштів, які надходять з державного бюджету, що спрямовані, в першу чергу, на виконання державних контрактів, оскільки відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Справедлива сатисфакція» від 02.10.2003р. у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України всі форми власності є рівними перед законом.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, вважаючи обраний позивачем спосіб захисту своїх прав за допомогою господарського судочинства таким, що не відповідає вимогам законодавства, однак такий висновок господарського суду є помилковим з огляду на наступне.

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, незаборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, що не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, спричиненим порушенням (Постанова Верховного суду України у справі №6-20цс11 від 21.05.2012р.)

За таких підстав, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо невірного обрання позивачем способу захисту.

Виходячи з чого, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2016р. у справі №908/6130/15 підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.01.2016р. у справі № 908/6130/15 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя до Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя про зобовязання Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя повністю припинити електроспоживання (споживання електричної енергії) та зобовязання Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя надати доступ представників Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя до електроустановок Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя для проведення пломбування у відключеному стані задовольнити частково.

Зобовязати Запорізьке державне підприємство „Радіоприлад, м.Запоріжжя надати безперешкодний доступ представників Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя до електроустановок Запорізького державного підприємства „Радіоприлад, м.Запоріжжя.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Запорізького державного підприємства „Радіоприлад (69600, м.Запоріжжя, пр-т. Леніна, 3, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго (69096, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 609,00грн.

Стягнути з Запорізького державного підприємства „Радіоприлад (69600, м.Запоріжжя, пр-т. Леніна, 3, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго (69096, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 669,90грн.

Зобовязати господарський суд Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3