ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 квітня 2016 р. Справа № 902/269/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в особі Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради, м.Нововолинськ та Волинської обласної ради, м.Луцьк

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область

про повернення майна переданого на зберігання

За участю секретаря судового засідання Віннік О.В.

За участю представників:

прокуратури: Ігнатов Роман Григорович, службове посвідчення № 015480 від 01.03.2013 р.

Самборська Ярослава Архипівна, службове посвідчення № 010787 від 22.10.2012 р.

позивача: Лазаренко Юрій Олександрович, директор, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Іваничівським РВ УМВС України у Волинській області 17.06.1997 р.

відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Теплицьким РС УДМС України у Вінницькій області 24.10.2014 р.

інші особі: ОСОБА_5, службове посвідчення № 029671 від 16.10.14 р.

ВСТАНОВИВ :

Заступником керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в особі Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради та Волинської обласної ради подано позовну заяву про витребування у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 переданого за договорами відповідального зберігання № 178А від 09.12.2014 р. та № 193А від 12.12.2014 р. майна, а саме: стільці полозкові в кількості 60 шт. та столи учнівські одномісні без полиці 60 шт., загальною вартістю 29 820 гривень.

За даним позовом ухвалою від 06.04.2016 р. порушено провадження у справі № 902/269/16 та призначено до розгляду на 21.04.2016 р.

За відсутності відповідного клопотання розгляд справи здійснюється без технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 21.04.2016 р. до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№06-52/3665/16 від 21.04.2016 р.) про розгляд справи за відсутності представника Волинської обласної ради.

Крім того, 21.04.2016 р. представником позивача подано клопотання про уточнення позовних вимог (вх.№06-52/3667/16), яким він просить витребувати у відповідача стільці полозкові в кількості 60 шт. та столи учнівські одномісні без полиці (парти) в кількості 35 шт. загальною вартістю 22 070 гривень.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог подану 21.04.2016 р., суд прийшов до висновку що вона є заявою про зменшення розміру позовних вимог щодо передачі відповідачем одномісних учнівських столів без полиці (парт) в кількості 25 шт. на загальну суму 7 750,00 грн. та приймається судом до розгляду, як така, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав відповідну письмову заяву від 21.04.2016 р. (вх.№06-52/3666/16).

Згідно з ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії відповідача по визнанню позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Тобто на момент розгляду справи в суді відповідач не заперечує проти заявлених вимог прокурора, що визнається сторонами в засіданні суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Нововолинським ліцеєм - інтернатом Волинської обласної ради в особі директора Лазаренка Ю.О, що діє на підставі Статуту (далі по тексту - "Поклажодавець") та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (далі по тексту - "Зберігач") укладено два договори зберігання №193 А від 12.12.2014 та № 178 А від 09.12.2014 р., умови яких є ідентичними, в порядку та на умовах яких, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання товар згідно накладних № 155 від 09.12.2014 та № 154 від 12.12.2014, що є невід'ємною частиною цих Договорів (а.с.14-15, т.1)

Відповідно до умов укладених Договорів, Зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення зберігання майна в період дії Договорів, зберігати майно окремо від інших речей, з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна, нести відповідальність за втрату або ушкодження майна Поклажодавця та повернути майно Поклажодавцю за вимогою останнього (п.п.2.1, 2.1.4).

Зберігач не має права користуватися майном, крім випадків, узгоджених з Поклажодавцем, за умови, що таке узгодження оформляється письмово (п.2.3 Договорів).

За умовами п.п.3.1, 3.1.1 Договорів Поклажодавець зобов'язаний надати Зберігачу майно не пізніше, ніж через 1 день після офіційного повідомлення Зберігача.

У випадку порушення своїх зобов'язань сторони несуть відповідальність, визначену Договорами та чинним в Україні законодавством (п.4.1 Договорів).

Відповідно до пунктів 6.1 обумовлених сторонами Договорів від 09.12.2014 р. та від 12.12.2014 р., вони набувають чинності з моменту його підписання та діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Виходячи із змісту укладених між сторонами Договорів зберігання здійснювалось Зберігачем на безоплатній основі.

Суд встановив, що в день укладення договору зберігання № 178А від 09.12.2014 р. між сторонами було підписано накладну № 155 від 09.12.2014 р. з якої вбачається, що Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно - стілець полозковий у кількості 20 шт. на суму 3 740,00 грн та стіл учнівський без полиці у кількості 20 шт. на суму 6 200,00 грн загальною вартістю 9 940,00 грн та по договору зберігання № 193А від 12.12.2014 р. між сторонами було підписано накладну № 154 від 12.12.2014 р. з якої вбачається, що Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно - стілець полозковий у кількості 40 шт. на суму 7 480,00 грн та стіл учнівський одномісний без полиці у кількості 40 шт. на суму 12 400,00 грн загальною вартістю 19880,00 грн (а.с.16-17, т.1).

Факт передачі майна на зберігання не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Встановлюючи питання права власності майна, яке передавалось Поклажодавцем Зберігачу на зберігання судом досліджено договори купівлі - продажу спірного майна № 178 від 09.12.2014 р. та № 193 від 12.12.2014 р., видаткові накладні № 120 від 09.12.2014 р. на суму 9 940,00 грн, видаткову накладну № 127 від 12.12.2014 р. на суму 19 880,00 грн та платіжні доручення № 1108 від 29.04.2015 р. на суму 9 940,00 грн та № 1109 від 29.04.2015 р. на суму 19 880,00 грн, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно специфікації по Договору купівлі - продажу № 178 від 09.12.2014 р. сторони погодили найменування товару: стіл учнівський 1-місний без полиці 700*500*640-760 зр. №4-6 регулюємий по висоті, бук, метал та стілець полозковий № 6 метал, сірий; його кількість: стіл учнівський - 20 шт., стілець полозковий - 50 шт.; ціну за одиницю: стіл учн. - 310,00 грн, стілець полозковий - 187,00 грн та загальну вартість товару в розмірі 9 940,00 грн.

Згідно специфікації по Договору купівлі - продажу № 193 від 12.12.2014 р. сторони погодили найменування товару: стіл учнівський 1-місний без полиці 700*500*640-760 зр. №4-6 регулюємий по висоті, бук, метал, сірий та стілець полозковий № 6 метал, сірий; його кількість: стіл учнівський - 40 шт., стілець полозковий - 40 шт.; ціну за одиницю: стіл учн. - 310,00 грн, стілець полозковий - 187,00 грн та загальну вартість товару в розмірі 19 880,00 грн.

В подальшому отримане від відповідача майно було передано йому ж на відповідальне зберігання згідно укладених 09.12.2014 р. та 12.12.2014 р. договорів зберігання.

Як вбачається із матеріалів справи 03.10.2015 р. директором Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради на адресу відповідача було направлено претензії № 489 та № 490 листом з описом вкладення до цінного листа від 05.10.2015 р. з вимогою повернути протягом десятиденного терміну з дня отримання даних вимог речі, передані на зберігання відповідно до укладених Договорів.

Проте, Зберігач ОСОБА_1 одержати зазначені листи відмовився і майно не повернув.

02.12.2015 р. позивачем на адресу відповідача було вдруге направлено претензії з описом вкладення до цінного листа від 02.12.2015 р. за № 621 та № 622 з вимогою про повернення майна, однак вказані вимога також залишились без виконання.

Слід зауважити, що ні в письмових, ні в усних поясненнях відповідач не спростовує факт отримання вказаних вище листів.

Неповернення відповідачем майна переданого на зберігання спонукала прокурора звернутись із відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між сторонами укладено ідентичні за правовими ознаками договори зберігання правовідносини по яким врегульовано в параграфі 1 "Загальні положення про зберігання" глави 66 ЦК України "Зберігання".

Згідно ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст.938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

В ст.953 ЦК України вказано, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як вказувалось раніше, в п.п.2.1., 2.1.4 укладених між сторонами Договорів Зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення зберігання майна в період дії Договорів, зберігати майно окремо від інших речей, з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна, нести відповідальність за втрату або ушкодження майна Поклажодавця та зокрема, зобов'язаний повернути майно Поклажодавцю за вимогою останнього.

Суд встановив, що позивач неодноразово звертався з вимогами про повернення майна переданого на зберігання за договорами № 193 А від 12.12.2014 та № 178 А від 09.12.2014 р.

В силу ч.ч. 1, 2 ст.949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як вбачається із позовної заяви та доповнення до неї поданої позивачем 21.04.2016 року позивач обрав правовий спосіб захисту порушеного права передбачений ст.949 ЦК України заявивши вимогу про повернення майна такого ж роду і якості, яке передавалось відповідачу на зберігання.

Виходячи із встановлених обставин, умов укладених між сторонами Договорів та норм цивільного законодавства наведених вище, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість вказаної вимоги в зв'язку з чим задовольняє її.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене вище та зважаючи на той факт, що відповідачем позов визнано повністю, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з урахуванням поданих уточнень позивача.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

21.04.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 29, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 78, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 23800 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради, вул.Пирогова, 1, м.Нововолинськ, Волинська область, 45400 (ідентифікаційний код - 21748470) передане за договорами відповідального зберігання № 178А від 09.12.2014 та № 193 А від 12.12.2014 майно, а саме: стільці полозкові в кількості 60 шт. та столи учнівські одномісні без полиці (парти) в кількості 35 шт. вартістю 22 070 грн 00 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 23800 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь прокуратури Волинської області, вул.Винниченка, 15, м.Луцьк (ідентифікаційний код - 02909915) - 1 378 грн 00 коп. відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

4. Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати Волинській обласній раді рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 26 квітня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - Волинська обласна рада - майдан Київський, 3, м.Луцьк, 43000