КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа№ 910/28730/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Акімова А.В. - представник за довіреністю,

від третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,: ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

від третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,: ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2016 року

у справі № 910/28730/15 (суддя Селівон А.М.)

позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,-

1. Київська міська рада

2. Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого

органу Київської міської ради (Київська міська

державна адміністрація)

про визнання продовженим договору

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання продовженим (пролонгованим) договір №218-У(Ор)-11 від 15.10.2011 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 15.10.2011 року на термін до 10.10.2017 р..

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилається на те, що на протязі місяця після закінчення строку дії Договору позивачем не було отримано жодних заяв про припинення або зміну умов спірного Договору ні від Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської радим (Київської міської адміністрації), ні від Київської міської ради як власника зазначеного майна, внаслідок чого позивач вважає, що договір є продовженим на тих самих умовах і на той самий термін, що зазначений в цьому договорі, відповідно до ст. 764 ЦК України та відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2015 року залучено до участі у справі якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача,: Київську міську раду та Департамент комунальної органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28730/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті самі підстави, що й у позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з її вимогами та просить суд залишити її без задоволення.

Позивачем не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2011 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір №218-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради №517/5329 від 28.12.2010 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ УкрМетроТунельПроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (далі - об'єкт оренди), за адресою: станція метро "Дорогожичі", для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ УкрМетроТунельПроект", тимчасово огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 12,1 кв.м., згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Згідно з п. 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

У п. 9.1 договору сторони передбачили, що Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 13.10.2014 року.

Пунктом 9.2. Договору сторони погодили, що усі зміни та доповнення до цього Договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Відповідно до п.9.3 Договору після закінчення строку дії цього Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (орендодавець) передало Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (орендар) в оренду частину вестибюлю станції метро "Дорогожичі", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 8,3 кв.м, що підтверджується Актом прийому-передачі майна в оренду від 14.10.2011 року (Том 1, а.с. 15).

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За приписами ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором, а відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 та ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 9.3 Договору сторонни узгодили, що після закінчення строку дії Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази прийняття Київською міською радою рішення з питання користування відповідачем об'єктом оренди або ж наявності інших документів, які б надавали позивачеві право оренди об'єкту площею 12,1 кв. м. (частина вестибюлю) станції метро "Дорогожичі".

Частиною 4 ст. 284 ГК України передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені останнім, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення дії цього строку.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 03.06.2008р. у справі №2-11/9948-2007 та від 18.08.2009 року у справі №2/385, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.06.2015 року у справі №925/2355/14.

За приписами ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 та 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням продовжити спірний Договір на той самий строк.

Проте, відповідач листом № 29 від 17.10.14 року повідомив позивача про закінчення строку дії Договору. Факт отримання вказаного листа позивачем 27.10.2014 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Том 1, а.с. 154).

Враховуючи вставновлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що договір №218-У(Ор)-11 від 15.10.2011 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, є припииненим.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що Комунальне підприємство "Київський метрополітен" за спірним Договором є лише отримувачем коштів та не мало повноважень приймати рішення про відмову у продовженні договору оренди щодо спірного об'єкту, враховуючи наступне.

За приписами ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах, територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендодавцями є, в тому числі, підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до п. 2.4 Договору оренди об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Як вбачається з п. 5.2 Статуту Комунального підприємства «Київський метрополітен», майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до п. 5.6 Статуту Комунальне підприємство «Київський метрополітен» має право з дозволу власника або уповноваженого ним органу здавати в оренду, надавати іншим підприємствам, організаціям та установам безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

Частинами 1,2 ст. 136 ГК України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до п. 3.2 Статуту Комунального підприємства «Київський метрополітен» предметом діяльності останнього є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що Комунальне підприємство «Київський метрополітен» було наділено всіма повноваженнями щодо розпоряджанням предметом оренди, отже є належним позивачем у даній справі.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір про визнання договору продовженим не є спором про наявність чи відсутність цивільного права, а заявлена позовна вимога не є позовом про визнання, у зв'язку з чим не може бути предметом спору та розглядатися самостійно, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, предмет позову про визнання Договору оренди продовженим не відповідає способам захисту права, передбаченим законом. Зокрема, такий спосіб захисту не міститься в переліках способів захисту права, визначених статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28730/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/28730/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська