ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.2016 Справа № 920/305/16

За позовом: Сільськогосподарського споживчого кооперативу «Ярославна», с. Скуносове Путивльського району Сумської області

до відповідача: Приватного підприємства «Рось» в особі філії «Роменський молочний комбінат», м. Ромни Сумської області

про стягнення 1 040 503 грн. 12 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 189 від 12.04.2016)

від відповідача не прибув

За участю секретаря судового засідання Ю.О.Зері

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 1 040 503,12 грн., у тому числі 875 519,38 грн. основного боргу за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01-03-02 від 01.03.2015, 135 604,72 грн. пені, 9 245,78 грн. 3% річних, 20 133,24 грн. інфляційних втрат; а також витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання його повноважний представник не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на повідомленні про вручення поштового відправлення від 29.03.2016.

У судове засідання 19.04.2016 представником позивача на виконання вимог судової ухвали від 24.03.2016 були подані оригінали документів, копії яких було додано до матеріалів позовної заяви.

Також представником позивача у судове засідання була подана для долучення до матеріалів справи копія Акту № 469 звіряння взаємних розрахунків станом на 29.02.2016, оригінал цього Акту був досліджений судом у ході судового розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015 між сторонами у справі був укладений договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01-03-02, за умовами якого позивач (продавець за договором) зобовязався у порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідача (покупця за договором) сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ГОСТу, а відповідач, у свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити цей товар (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.4 укладеного договору перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

У розділі 2 укладеного договору № 01-03-02 сторони погодили ціну товару та порядок розрахунків за нього.

Так, за умовами договору оплата за товар проводиться покупцем за договірними цінами, що визначаються у відповідному Протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною даного договору. Ціна на товар може змінюватись два рази на місяць (пункт 2.1). Загальна ціна за товар, поставлений за цим договором, складається по закінченню терміну дії договору на підставі первинної бухгалтерської документації (пункт 2.3). Ціна на товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись за погодженням сторін відповідно до п. 2.1 договору, а розрахунки здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами, при цьому за домовленістю сторін може проводитись готівковий розрахунок та/або розрахунок векселем (пункти 2.4, 2.5 договору).

Пунктом 3.2.1 договору № 01-03-02 від 01.03.2015 передбачений обовязок відповідача оплатити товар у порядку та на умовах, визначених даним договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 2 485 536,12 грн., що підтверджується приймальними квитанціями № 74 від 10.04.2015, № 133 від 03.07.2015, № 156 від 05.08.2015, № 184 від 02.09.2015, № 205 від 02.10.2015, № 242 від 02.11.2015, № 273 від 07.12.2015. Ціна за товар була погоджена сторонами відповідно до Протоколів на погодження відпускних цін на закупівлю молока у ССК «Ярославна», копії яких долучені до матеріалів справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями представника позивача у судовому засіданні, відповідач, у порушення взятих на себе договірних зобовязань повну оплату за отриманий товар не здійснив, чим порушив права позивача. Так, судом встановлено, що відповідач лише частково оплатив отриманий від позивача товар.

03.03.2016 між сторонами у справі був складений, підписаний та скріплений печатками сторін Акт № 469 звіряння взаємних розрахунків станом на 29.02.2016, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 875 519,38 грн. Оригінал цього акту досліджувався судом у судовому засіданні. Таким чином, на момент судового розгляду справи, за відповідачем налічується вказана сума невиконаного грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує положення цивільного законодавства про поставку, оскільки саме таку правову природу має укладений між сторонами у справі договір № 01-03-02 від 01.03.2015.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення щодо зобовязань у договорі поставки містять норми статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої обов'язки за договором належним чином та у повному обсязі не виконує.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зауважує, що, оскільки умовами договору не визначений конкретний строк проведення розрахунків за отриманий товар, то у такому випадку слід керуватись положенням частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України щодо зобовязання оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Однак, суд зазначає, що відповідач в порушення умов укладеного договору та положень діючого законодавства не оплатив поставлений йому товар у встановлений строк.

Беручи до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства сторони зобовязані виконувати належним чином взяті на себе договірні зобовязання, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 875 519,38 грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 135 604,72 грн. пені, 9 245,78 грн. суми 3% річних, 20 133,24 грн. інфляційних збитків.

Пунктом 4.2 договору № 01-03-02 від 01.03.2015 сторони погодили, що за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Як пояснював у судовому засіданні представник позивача, останньою датою поставки товару за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01-03-02 від 01.03.2015 є 18.11.2015, тому обовязок відповідача щодо оплати вартості цього товару виник 19.11.2015 у відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах визначеного ст. 232 Господарського кодексу України строку, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 135 604,72 грн. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

З урахуванням наведеного, судом був здійснений перерахунок заявлених до стягнення сум, на підставі якого суд робить висновок про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 9 245,78 грн. - 3% річних та 20 133,24 грн. інфляційних збитків.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» в особі філії «Роменський молочний комбінат» (42010, Сумська область, м. Ромни, вул. Київська, 94; ) на користь Сільськогосподарського споживчого кооперативу «Ярославна» (41541, Сумська область, Путивльський район, с. Скуносове, вул. Калинівка, 1, корпус А; ) 875 519 грн. 38 коп. основного боргу, 135 604 грн. 72 коп. пені, 9 245 грн. 78 коп. суму 3% річних, 20 133 грн. 24 коп. інфляційних збитків, 15 607 грн. 55 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.04.2016.

Суддя Ю.А.Джепа