РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016Справа №910/30740/15

За позовом Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Макіївкагаз»

до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»

про стягнення 57779,02 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

За участю представників

від позивача: Кузовкова І.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Макіївкагаз» звернулось до суду з позовом до УДППЗ «Укрпошта» про стягнення заборгованості в розмірі 57779,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.05.2010 між сторонами укладено договір доручення № 128, за умовами якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги прийому платежів за природний газ від населення та перераховувати вказані кошти на рахунок позивача з спеціальним режимом використання. Вказує, що відповідачем на протязі періоду з 14 по 20.11.2014 прийнято від споживачів природного газу платежі по 328 платіжним документам на загальну суму 39899,27 грн., які відповідачем всупереч умов договору на банківський рахунок ПрАТ «Макіївкагаз» не перераховано.

Позивач звертався до відповідача з відповідними претензіями з вимогою перерахувати вказані кошти, проте відповідачем вказані претензії залишено без задоволення, з посиланням на відсутність первинних документів, що підтверджують суми перерахувань у зв'язку з припиненням роботи відділень Укрпошти внаслідок захоплення вказаних відділень озброєними особами.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з перерахування отриманих від споживачів природного газу коштів позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в розмірі 39899,27 грн.

Крім того, на вказану суму позивачем нараховано відповідачу у відповідності до положень ст..625 ЦК України 3% річних у розмірі 989,88 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16889,87 грн. за період з 19.11.2014 по 18.09.2015.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що у зв'язку з припиненням з 01.12.2014 діяльності Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта», роботу Донецької дирекції було організовано на базі центру поштового зв'язку №11 у м. Слов'янськ Донецької області. При цьому у зв'язку з не допуском працівників відповідача до приміщення Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» у м. Донецьку а також захоплення вказаного приміщення, відповідач не має доступу до первинної бухгалтерської документації по спірному договору, у зв'язку з чим не має можливості надати пояснення стосовно приймання спірних платежів. Крім того вказав, що позивачем безпідставно нараховано інфляційні втрати та 3% річних, оскільки нормами Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 1000 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до положень ст.ст. 1003, 1004 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Судом встановлено, що 12.05.2010 між ВАТ по газопостачанню та газифікації «Макіївагаз», правонаступником якого є ПрАТ «Макіївкагаз» (довіритель) та УДППЗ «Укрпошта» (повірений), відповідно до умов якого повірений від імені та за дорученням доручителя зобов'язується надавати послуги з примання платежів від користувачів за природний газ відповідно до порядку приймання платежів об'єктами поштового зв'язку, а довіритель оплатити дані послуги згідно умов договору.

Пунктами 2.3.-2.3.3 договору (з урахуванням підписаних сторонами протоколу розбіжностей та протоколу узгодження розбіжностей) визначено, що повірений зобов'язаний забезпечити надання послуг з приймання платежів, перераховувати отримані платежі на рахунок довірителя в строк та в порядку, визначених даним договором. Одночасно з перерахуванням довірителю сум платежів передавати уповноваженому представнику довірителя документи про прийняті платежі у приміщенні об'єкту поштового зв'язку.

Пунктом 2.1.4 договору сторони передбачили обов'язок довірителя контролювати надходження коштів на власний рахунок та документів, що підтверджують оплату і повідомляти повіреного про виявлені помилки чи розбіжності протягом трьох робочих днів з дати надходження коштів на рахунок довірителя.

Відповідно до положень п.3.2 договору грошові кошти, отримані як платежі від користувачів, в повному обсязі перераховуються повіреним на банківський рахунок довірителя на 3-й банківський день, не враховуючи день приймання платежу.

Пунктом 4.4 договору сторони погодили, що повірений не несе відповідальності за ненадходження перерахованих сум на розрахунковий рахунок довірителя в тому випадку, якщо це трапилось не з його вини.

Позивач вказує, що відповідачем прийнято від населення - споживачів природного газу у період з 14 по 20.11.2014 оплату за спожитий природний газ в розмірі 39899,27 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій та повідомлень про сплату вартості спожитого газу населенням.

При цьому вказує, що отримані відповідачем кошти в подальшому не було перераховано позивачу у триденний строк в порушення умов договору.

Разом з тим як вбачається з наданих позивачем квитанцій та повідомлень про оплату спожитого природного газу населенням вказані грошові суми зараховувались на рахунки позивача №6371 в Донецькій філії АТ «Ощадбанк», №1793 в ЦМВ Промінвестбанку м. Макіївки, №9141 в ПАТ ВТБ «Банк», №8 у філії Макіївського міського відділення АТ «Ощадбанк».

Вказані платіжні документи не містять інформації щодо зарахування вказаних коштів на рахунки відповідача та безпідставне утримання відповідачем прийнятих від населення коштів за спожитий природний газ. Разом з тим згідно відміток на квитанціях та повідомленням, вказані кошти відповідачем було зараховано на рахунки позивача.

Таким чином, оскільки умовами укладеного між сторонами договору доручення не передбачалось отримання відповідачем коштів за спожитий газ на власний рахунок з подальшим перерахуванням коштів позивачу, а погоджено надання відповідачем послуг з зарахування грошових коштів безпосередньо на рахунки позивача, за відсутності доказів отримання відповідачем вказаних коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення вказаних коштів з відповідача.

Надана позивачем виписка по рахунку №6371, з якої вбачається що грошові кошти на рахунок не надходили не є доказом безпідставного утримання вказаних коштів відповідачем.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем квитанцій, зарахування коштів відбувалось і на інші рахунки позивача.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості, відсутні також підстави і для стягнення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем грошових коштів позивача та їх безпідставного збереження.

Витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 18.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко