КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 925/1787/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Пронюк В.Я. - за дов.

від відповідача: Ганнисик О.Ю. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015

у справі №925/1787/15 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Канівського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 10 776,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Канівського комунального підприємства теплових мереж» (далі, відповідач) про стягнення 10 776,35 грн. заборгованості за договором № 305/11-ТЕ від 19.09.2011 купівлі-продажу природного газу, з яких 8790,89 грн. інфляційних та 1985,46 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу № 305/11-ТЕ від 19.09.2011 у частині своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ, а саме допустив прострочення оплати вартості отриманого газу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 у справі №925/1787/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що сторони, уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків №42/30 від 10.02.2014, тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу № 305/11-ТЕ від 19.09.2011, а тому у позивача відсутні підстави для застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 у справі №925/1787/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Договором про організацію взаєморозрахунків № 42/30 від 10.02.2014 сторони лише погодили джерело надходження коштів для погашення взаємної заборгованості, в тому числі і заборгованості відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу № 305/11-ТЕ від 19.09.2011.

Як наголошує скаржник, Договір про організацію взаєморозрахунків № 42/30 від 10.02.2014 став дійсним лише в момент надання від Державної казначейської служби України (яка взагалі не є стороною зазначеного договору) відповідного фінансування, яке було надане лише 01.04.2014, коли і відбулися взаєморозрахунки.

Таким чином, до 01.04.2014 Договір про організацію взаєморозрахунків №42/30 не був дійсним та не міг створювати будь-яких юридичних наслідків, в тому числі будь-яким чином впливати на порядок розрахунків за спожитий відповідачем природний газ. Позивачем здійснено розрахунок позовних вимог до 01.04.2014, тобто поза межами дії і дійсності договору про організацію взаєморозрахунків № 42/30.

За твердженнями апелянта, сторони у Договорі про організацію взаєморозрахунків не передбачили можливість застосування положень даного договору до відносин, які виникли до моменту його укладення, а тому його укладення не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати інфляційних та 3% річних за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу № 305/11-ТЕ від 19.09.2011.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №925/1787/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.04.2016.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 19 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Канівським комунальним підприємством теплових мереж (покупець) укладений договір на купівлю - продаж природного газу № 305/11-ТЕ (далі, Договір).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору продавець зобов'язався передати покупцеві у VI кварталі 2011року та у 2012 році імпортований природний газ для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити газ на умовах, визначених Договором.

В подальшому додатковими угодами № 1 від 11.10.2011, № 2 від 19.01.2012, №3 від 27.06.2012 до Договору сторони викладали умови договору щодо ціни договору, предмету договору, а також платіжних реквізитів продавця у викладених редакціях.

На виконання Договору, протягом жовтня 2011 року - квітня 2012 року та листопада - грудня 2012 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 8 678,737 тис.куб.м. на загальну суму 11 362 202,48 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2011, 30.11.2011, 31.12.2011, 31.01.2012, 29.02.2012, 31.03.2012, 30.04.2012, 27.11.2012, 30.11.2012 та 31.12.2012, довідками щодо кінцевого сальдо відповідача та щодо операцій із відповідачем за цей же період.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Однак, оплату за спожитий газ відповідач вчасно та в повному обсязі не здійснював, а для захисту своїх прав позивач був вимушений звернутись до суду.

Заборгованість за отриманий природний газ стягнута в судовому порядку у справах № 14/5026/1307/2012 та № 925/632/14, однак відповідач погасив заборгованість у сумі 249035,38 грн. лише 01.04.2014, про що свідчить платіжне доручення №205 (т.1, а.с. 69).

Внаслідок прострочення відповідачем оплати за отриманий природний газ згідно Договору станом на 17.02.2014 позивач нарахував втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення відповідачем зобов'язань у сумі 8 790,89 грн., а 3% річних від простроченої суми боргу - 1 985,46 грн. і звернувся до суду з позовом про стягнення зазначених сум з відповідача.

Як встановлено судом, 10 лютого 2014 року між сторонами у справі та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Канівської міської ради укладено Договір № 42/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 (далі, Договір про організацію взаєморозрахунків).

Положеннями пункту 7 Договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що Канівське комунальні підприємство теплових мереж перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» кошти у сумі 249035,38 грн., у тому числі податок на додану вартість 41505,90 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012 рік згідно з договором від 19.09.2011 № 305/11-ТЕ.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, перераховувати кошти наступній стороні.

Кошти в сумі 249035,38 грн. були перераховані на рахунок позивача платіжним дорученням від 01.04.2014 №205.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України відсутні, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу № 305/11-ТЕ від 19.09.2011.

На даний час заборгованість по договору за спожитий природний газ відсутня. Як вірно встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся в порядку і строки, вказані в Договорі про організацію взаєморозрахунків, які відповідачем порушені не були. Про вказане свідчать додані до справи докази, а саме копія Договору, акту звірки розрахунків та платіжного доручення на оплату спожитого природного газу.

Крім того, згідно з пунктом 15 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України не мало місце виконання зобов'язання відповідачем з порушенням умов, визначених змістом Договору про організацію взаєморозрахунків (неналежне виконання), строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах немає.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладена в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 № 3-101гс14, від 09.09.2014 № 3-102гс14, від 09.09.2014 № 3-105гс14, від .09.2014 № 3-111гс14, від 30.09.2014 № 3-114гс14.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 у справі № 925/1787/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 у справі № 925/1787/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1787/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх