РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/3810/16

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва»

про стягнення 9 383, 98 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Мазурок Я.В.

від відповідача: Клинківська М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» про стягнення заборгованості у розмірі 6 146, 86 грн., 3 % річних у сумі 228, 79 грн. та 3 008, 33 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором № 10/10 від 10.11.2014 р. щодо оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/3237/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача в усному порядку визнав позов.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 06.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2014 р. між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» укладено договір № 10/10, за умовами якого позивач зобов'язався на власний ризик, своїми силами, засобами та матеріальними ресурсами виконати роботи з поточного ремонту каналізаційної мережі по прочищенню внутрішньобудинкової каналізаційної мережі на території житлового будинку за адресою: вул. Серафимовича, 5 в межах господарського відання Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», а відповідач - прийняти закінчені роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. п.п. 2.1., 3.3. договору сума робіт становить 6 146, 86 грн. Розрахунки за фактично виконаній роботи проводять протягом 15-ти календарних днів з дати підписання актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.1. договору позивач зобов'язується виконати роботи до 30.11.2014 р.

Згідно з п. 6.1. договору прийняття закінчених робіт здійснюється шляхом підписання акта приймання виконаних робіт.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р. та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

14.11.2014 р. сторонами підписано акт приймання-передачі робіт за договором № 10/10 від 10.10.2014 р. на суму 6 146, 86 грн.

30.11.20115 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 155/1/03-7768 від 20.11.2015 р. про сплату заборгованості за договором № 10/10 від 10.10.2014 р. у розмірі 6 146, 86 грн. у семиденний строк з моменту отримання вимоги

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов договору № 10/10 від 10.10.2014 р. щодо оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 6 146, 86 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Виходячи із умов договору № 10/10 від 10.10.2014 р. відповідач зобов'язаний був здійснити оплату виконаних робіт протягом 15-ти календарних днів з дати підписання актів приймання виконаних робіт.

В той же час, матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей щодо оплати відповідачем робіт та, при цьому, представник відповідача, присутній у судовому засіданні, заявив про визнання заявленого позову.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт, з огляду на визнання відповідачем позову, що не суперечить нормам чинного законодавства України та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 6 146, 86 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 228, 79 грн. та 3 008, 33 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача за період з 30.11.2014 р. до 25.02.2016 р. розмір 3 % річних становить 228, 79 грн., інфляційні втрати за період з 01.12.2014 р. до 25.02.2016 р. становлять 3 008, 33 грн.

Розрахунок перевірено судом та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Підсумовуючи вищевикладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та наведених обґрунтувань за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г, ), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення, на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а, ) заборгованість у розмірі 6 146, 86 (шість тисяч сто сорок шість грн. 86 коп.) грн., 3 % річних у сумі 228, 79 (двісті двадцять вісім грн. 79 коп.) грн., 3 008, 33 (три тисячі вісім грн. 33 коп.) грн. - інфляційних втрат та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.04.2016 р. .

Суддя Пригунова А.Б.