ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 911/581/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації, Київська обл., м. Миронівка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Миронівка

про усунення перешкод у користуванні майном

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №98 від 04.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_1 (особисто)

ОСОБА_3 (договір №9 від 28.03.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.02.2016 Підприємство споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі-Миронівський ринок Київської регіонспоживспілки/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-ФОП ОСОБА_1П./відповідач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про усунення відповідачем перешкод позивачу у користуванні торгівельним місцем №90, загальною площею 31 кв. м. на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25, шляхом знесення торгівельного кіоску (контейнеру) ФОП ОСОБА_1

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2016 порушено провадження у справі №911/581/16, розгляд справи призначено на 14.03.2016

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.03.2016 розгляд справи відкладено на 28.03.2016.

У судовому засіданні 28.03.2016 було оголошено перерву до 11.04.2016.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2007 між Миронівською міською радою Київської області та Миронівським ринком Київської облспоживспілки було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, за умовами якого позивачу було передано у платне користування строком на 15 років земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться в межах населеного пункту на території Миронівської міської ради, Миронівського району, Київської області за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25.

27.12.2012 та 29.12.2014 Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та Підприємством споживчої кооперації Миронівський ринок було укладено договори оренди цілісного майнового комплексу, за умовами яких позивач прийняв у строкове платне користування цілісний майновий комплекс, розташований за адресами: м. Миронівка, вул. Чкалова, 64, вул. 40-річчя Перемоги, 2 та вул. 40-річчя Перемоги, 25.

Водночас, 02.01.2014 між Підприємством споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі - підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі підприємець) було укладено договір про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки №245 (далі договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. та 4.1. договору підприємство надає, а підприємець отримує торгове місце під №90, загальною площею 31,00 кв. м. на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25 (далі-торгове місце). На торговому місці розміщується металевий контейнер підприємця, який є його власністю.

Торгове місце передається на такий термін: з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжується на той же самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені.

Плата за торгове місце за 1 кв. м. торгівельної площі складає 46,00 грн на місяць, а всього до сплати: 1 426,00 грн за місяць.

Сторонами спору підтверджено, що договір за замовчуванням було пролонговано до 31.12.2015.

Як слідує з викладених у позові пояснень позивача, відповідач, отримавши торгове місце, протягом 2014 2015 років користувалась ним та сплачувала відповідну плату, що підтверджується наданим суду копіями відомостей внесення плати за надання торгового місця підприємцями промислового ринку за 2014 2015 роки. Відповідні обставини підтвердженні відповідачем особисто у судових засіданнях.

Водночас, як зазначив позивач, ним 19.01.2016 було надіслано відповідачу повідомлення про припинення договору про надання місця для торгівлі на «На миронівському ринку» Київської регіон споживспілки та зобовязання звільнити торгове місце за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25.

Таким чином, посилаючись на те, що договір закінчив свою дію з огляду на заперечення позивача проти його пролонгації, у той час як відповідач торгове місце не звільнив та продовжує користуватися ним після закінчення дії договору, Миронівський ринок Київської регіонспоживспілки просить суд усунути перешкоди у користуванні позивачем зазначеним майном шляхом знесення торгівельного кіоску (контейнеру) відповідача з підстав ст. 785 Цивільного кодексу України.

Водночас, відповідач заперечила проти заявленої вимоги з огляду на те, що жодних повідомлень про припинення дії договору від позивача останньою отримано не було, а тому, враховуючи передбачену договором пролонгацію договірних відносин на 2016 рік, ФОП ОСОБА_1 продовжувала сплачувати плату за користування місцем та, відповідно, мала намір і надалі використовувати надане торгове місце. В підтвердження здійснених оплат за користування торговим місцем в січні-березні 2016 року відповідачем долучено до матеріалів справи квитанції №42 від 06.02.2016, №19 від 24.02.2016 та №69 від 23.03.2016, оригінали яких судом оглянуто у судовому засіданні 11.04.2016.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Приписами статей 175, 173, 283 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

За приписами ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Відповідно до ч. 1 ст. 759, ст. 763 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Водночас, приписами статті 785 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, в обгрунтування заявленої вимоги, позивач, як орендар цілісного майнового комплексу, посилається на неправомірне користування відповідачем торговим місцем, оскільки термін дії договору, на підставі якого зазначене торгове місце було надано у користування ФОП ОСОБА_1, закінчився 31.12.2015, і позивач, відповідно, заперечив проти його пролонгації на 2016 рік, надіславши відповідачу 19.01.2016 повідомлення про припинення договору №55 від 19.01.2016. В підтвердження відповідних обставин позивачем надано суду копії відповідного повідомлення та опису вкладення у цінний лист.

Водночас, згідно доводів позивача, ним 31.10.2015 було вручено відповідачу повідомлення про відмову від пролонгації договору, що підтверджується підписом ФОП ОСОБА_1 в реєстрі вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки на 2016 рік (далі - реєстр вручення повідомлень), копія якого додана до матеріалів справи.

Приписами ст. 627, 629 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, п. 3.2. договору сторони передбачили, що дія відповідного правочину продовжується на той самий строк та на тих самих умовах у разі відсутності звернень сторони про його розірвання у термін одного місяця до закінчення дії договору.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість, в порушення вимог вищезазначених норм закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів звернення останнього у передбачений договором строк з 01.12.2015 по 31.12.2015, із заявою про відмову від пролонгації договору на 2016 рік, у той час як надіслання позивачем відповідного повідомлення 19.01.2016, після закінчення встановленого договором терміну, не породжує для сторін юридичних наслідків у вигляді закінчення строку дії означеного договору.

Наданий же в підтвердження обставин відмови позивача від пролонгації договору реєстр вручення повідомлень оцінюється судом критично, позаяк зазначений реєстр оформлений одним документом у непрошитому та непронумерованому вигляді для 188-ти підприємців, а відповідні відомості щодо вручених документів містяться лише на першому аркуші, у той час як відповідач, підтверджуючи проставлення власного підпису у зазначеному реєстрі, заперечила проти того, що їй було вручено відповідні повідомлення та договір.

Крім того, суду не надано ані письмового повідомлення, ані договору, які за посиланнями позивача були вручені відповідачу згідно такого реєстру.

До того ж, виконання відповідачем умов пролонгованого договору на 2016 рік підтверджується оплатою ФОП ОСОБА_1 за користування торгівельним місцем у січні-березні 2016 року згідно наявних в матеріалах справи квитанцій на здійснення відповідних оплат.

Інших належних та допустимих доказів звернення позивача до відповідача із повідомленням про відмову від пролонгації договору у передбачений ним строк суду не надано.

Таким чином, оскільки позивач у передбачений договором строк, з 01.12.2015 по 31.12.2015, не звернувся до відповідача із завою про розірвання та/або відмову від пролонгації договору про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки від 02.01.2014, суд дійшов висновку про те, що зазначений правочин був пролонгований до 31.12.2016 на тих самих умовах, що свідчить про правомірне користування відповідачем наданим їй торгівельним місцем.

Враховуючи вищевикладені норми закону та з'ясовані на підставі аналізу матеріалів справи у відповідності до ст. 43 ГПК України обставини, а також недоведеність позивачем обставин щодо закінчення строку дії договору, за умови настання яких відповідач зобовязаний повернути наймане торгівельне місце, відтак недоведеність позивачем обставин щодо неправомірності користування ФОП ОСОБА_1 належним позивачу торгівельним місцем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про усунення останньому перешкод у користуванні торгівельним місцем з огляду на її доказову необґрунтованість та безпідставність.

Витрати про сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 173, 175, 283, 291, Господарського кодексу України, ст.ст. 627, 629, 759, 763, 785 Цивільного кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 14.04.2016

Суддя В.А. Ярема