ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 р. Справа № 909/209/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, юридична адреса: вул. Галицька, буд. 190, м. Бучач, Тернопільська область, 48400; поштова адреса: вул. Б.Лепкого, буд. 6-А, м.Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз - Прикарпаття", вул. Галицька, 93, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400

про стягнення заборгованості в сумі 29808,75 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність НАТ 099437 від 04.03.16р.

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, довіреність № 22 від 02.04.16р.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз - Прикарпаття" про стягнення заборгованості в сумі 29808,75 грн., в тому числі 21655,75 грн. основного боргу, 4409 грн. пені, 3149 грн. інфляційних та 595 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.16р. порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 05.04.16. Ухвалою суду від 05.04.16 розгляд справи відкладено на 21.04.16.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення плати згідно умов Договору про охорону об"єкта постами фізичної охорони №80/15 від 17.08.15.

Представник відповідача подав клопотання про намір укладання мирової угоди від 20.04.16 №84, в якому визнав суму основного боргу, а також просив суд відкласти розгляд справи для можливості примирення між сторонами.

Суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

17.08.15 року між сторонами по справі укладено договір про охорону об"єкта постами фізичної охорони №80/15, відповідно п.1.1 якого, позивач здійснює в інтересах відповідача охорону культур сільськогосподарського призначення на земельних ділянках, реєстр яких зазначено у Дислокації (додаток №2).

Охорона об"єкта проводиться одним мобільним постом на протязі 24 год. щоденно.

Загальна сума щомісячної плати за даним договором складає 51974,06 грн. без ПДВ (п.2.2. договору з врахуванням додатку 1 до договору).

Згідно п.2.2 договору, оплата за надані послуги здійснюється до 15 числа поточного місяця в розмірі 30% від загальної суми за цим договором - перший платіж та на протязі 3 останніх днів поточного місяця - другий платіж, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Зазначений договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України.

На виконання умов Договору позивачем за серпень - листопад 2015 року були надані відповідачу послуги охорони, за які відповідач повністю не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 21655,75 грн., яка визнана відповідачем.

Факт виконання позивачем умов Договору підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) за за серпень - листопад 2015 року (копії містяться в матеріалах справи) без жодних зауважень, що свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе зобов"язань.

Відповідно до ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, сторони передбачили, що оплата здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення 21655,75 грн. основного боргу заборгованості за надані послуги обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення 3149 грн. інфляційних та 595 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України .

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд самостійно здійснив перерахунок інфляційних та 3% річних з врахуванням Рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 № 62-97р, періоду виникнення зобов"язання по оплаті, часткових проплат по кожному акту окремо (індекси інфляції здійснені в ІПС "Законодавство" додаються), обгрунтований розмір яких становитиме: 1296,07 грн. інфляційних та 595 грн. - 3% річних. В решті стягнення інфляційних належить відмовити.

Щодо стягнення 4409 грн. пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, недодержання якої тягне за собою нікчемність зазначеного правочину. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п.2.1 постанови №14 від 17.12.13 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто, законодавством передбачено, що сплата штрафних санкцій повинна бути встановлена в договорі, тому відповідні вимоги позивача щодо стягнення таких повинні бути передбачені умовами договору та зафіксовані у письмовій формі.

Оскільки в договорі про охорону об"єкта постами фізичної охорони №80/15 від 17.08.15 сторони не передбачили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну оплату наданих послуг, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення 4409 грн. пені є безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Таким чином, до стягнення підлягають 21655,75 грн. основного боргу, 1296,07 грн. інфляційних та 595 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 1378 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 218, 230, 232 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз - Прикарпаття" про стягнення 29808,75 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз - Прикарпаття" (вул. Галицька, 93, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400, код 32573828) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, юридична адреса: вул. Галицька, буд. 190, м. Бучач, Тернопільська область, 48400; поштова адреса: вул. Б.Лепкого, буд. 6-А, м.Івано-Франківськ, 76000, код НОМЕР_1) - 21655 (двадцять одну тисячу шістсот п"ятдесят п"ять) грн. 75 коп. основного боргу, 1296 (одну тисячу двісті дев"яносто шість) грн. 07 коп. інфляційних, 595 (п"ятсот дев"яносто п"ять) грн. 00 коп. - 3% річних та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 22.04.16

Суддя Г.З. Цюх