ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 922/380/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про розірвання договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність № 760 від 05.04.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якій позивач просить розірвати договір від 07 квітня 2015 року, який укладений між позивачем та відповідачем № на створення веб-сайту. Також, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 30451,00 грн., які складають з: передоплати у розмірі 13625,00 грн. та неустойки згідно п. 8.8. договору за 247 днів у розмірі 16826,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем вищевказаного договору. Крім того, судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував частково, а саме в частині стягнення з відповідача грошових коштів, проти розірвання договору № від 07.04.2015р. на створення веб-сайту проти позову не заперечував, про що надав письмові заперечення на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав проте, що зобов'язання щодо виконання робіт ним виконані, про що позивач був повідомлений електронною поштою, які залишилися поза увагою позивача. Позивач звернувся до позивача із претензією, що не було прийнято відповідачем, у зв'язку із невідповідністю претензії вимогам чинного законодавства України. Відповідач надав позивачу відповідь на претензію, а саме повідомив про призупинення виконання відповідачем зобов'язань за договором та запропонував позивачу усунути порушення умов договору, яка залишилась без відповіді з боку позивача. Відповідач заперечував проти розрахунку неустойки здійснений позивачем, а саме позивачем не враховані: положення п.3.12. договору; не враховано періоду призупинення виконання зобов'язань відповідачем; позивачем перевищено строк нарахування неустойки, який згідно ч.6 ст. 232 ГК України становить 180 днів.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір №201042015 на створення веб-сайту. Відповідно до п.2 зазначеного договору відповідачем прийнято обов'язок виконати роботи, щодо створення веб-сайту у відповідності до Короткого Технічного Завдання, що міститься у вигляді Додатку № 1 до даного Договору.

Згідно п.3.1. договору, початком виконання вищезазначених робіт відбувається з моменту здійснення замовником передоплати, що було обумовлено сторонами в п.6.3.1 договору.

Окрім цього, позивач зазначає, що у відповідності до п.3.2. сторонами було встановлено строки виконання етапів робіт по створенню веб-сайту.

Згідно п.3.1 вищезазначеного договору, початок робіт зі створення веб-сайту настає з моменту здійснення замовником передоплати.

Позивач зазначає, що свої зобов'язання за договором виконав та оплатив відповідачу передоплату за договором у розмірі 13625,00 грн. згідно квитанції від 15.04.2015р. № Р24А27440. Таким чином, відповідач мав розробити докладне технічне завдання та дизайн сайту до 27.05.2015 року включно, але свої зобов'язання не виконав та роботи в обумовлені сторонами строки не здійснив, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача передоплати у розмірі 13625,00 грн. та неустойку згідно п. 8.8. договору за 247 днів у розмірі 16826,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.3. договору передбачено право відповідача надавати результати робіт замовнику з допомогою електронної пошти.

Відповідно до п.1 п.3.2. договору встановлено, що строк на внесення з боку позивача правок та заперечень щодо отриманих результатів робіт, становить 5 (п'ять) робочих днів з моменту отримання позивачем робіт від відповідача, та 2 (два) робочих дня на затвердження Позивачем робіт по етапу.

17.04.2016р. на електронну поштову адресу позивача, в порядку п. 3.3. договору, відповідачем було надіслано прототип головної сторінки сайту.

23.09.2015р. на електронну поштову адресу позивача було надіслано перший варіант Технічного завдання.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3.2. договору позивачу було відведено 3 (три) робочих дні на внесення правок та заперечень до дизайну головного аркуша сайту та 3 (три) робочих дні на затвердження позивачем результатів цієї роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушені умови вищевказаних пунктів договору, а саме прототип головної сторінки сайту надісланого відповідачем 17.04.2015р. затверджений позивачем 25.06.2015р., тобто через 2 місяці.

13.05.2015 року на електронну поштову адресу позивача було надіслано дизайн головного аркушу сайту, на який позивачем вносились правки в період з 13.05.2015 р. по 06.10.2015 р., та дизайн був затверджений 06.10.2015 року, чим позивач порушив умови договору.

06.07.2015 року відповідачем на електронну поштову адресу позивача було надіслано дизайн внутрішніх аркушів сайгу, який по теперішній час залишається неузгодженим з боку позивача.

Направлення відповідачем вищезазначених листів на електронну адресу позивача підтверджується роздруківками з поштової скриньки відповідача з Інтернету "Індекс. Пошта" від 17.04.2015р., від 13.05.2015р., від 03.06.2015р., від 23.09.015р., від 27.10.2015р.

15.10.2015 року позивачем, в порушення всіх строків, передбачених договором, було надіслано "Письмо-уведомление по этапам работы "Формирование полного ТЗ" и "Дизайн сайта", в якому позивач зазначив свої зауваження в тому числі і вже прийнятого дизайну головного аркушу сайгу. 23.10.2015 року позивачем була отримана відповідь на зазначений лист, але залишилась без відповіді.

Оскільки з 23.09.2015 року залишився незатвердженим перший варіант Технічного завдання, то відповідачем 03.11.2015 року був надісланий на поштову адресу позивача відпрацьований варіант Технічного завдання, який також залишився без відповіді з боку позивача.

Відповідно до п. 3.11. договору час, необхідний для затвердження результатів та не враховується в загальний строк розробки веб-сайту.

Згідно п. 3.13 договору, для прийняття виконаних робіт за цим договором достатньо отримати відповідачем відповідне повідомлення від позивача електронною поштою.

Пункт 3.14. договору, регламентує право відповідача призупинити виконання будь-яких робіт за договором на підставі відсутності прийняття робіт за будь-яким етапом, визначеним п. 3.2 цього договору.

При цьому відповідно до умов договору повідомлення з боку відповідача про призупинення робіт договір не вимагає.

14 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача із претензією, яка була відхилена відповідачем, оскільки у претензії були відсутні: сума претензії, яка повинна бути вказана окремо від загального тексту претензії; розрахунок існуючої на думку Позивача грошової заборгованості; платіжні реквізити заявника претензії.

Крім того, звернення не містило в собі чітко сформульованих грошових вимог, на які були посилання в описовій частині звернення, тобто. Позивач просив сплатити неустойку, але не визначав в якій саме сумі та за який період.

Про данні порушення вимог ч.3 ст. 6 ГПК України було повідомлено позивача у письмовій відповіді.

Разом з цим, у своїй відповіді відповідач надав пояснення позивачу стосовно ситуації, пов'язаної з виконанням договору, повідомив позивача про те, що роботи за договором призупинені на підставі п. 3.14. договору та запропонував позивачу усунути порушення умов Договору. Однак, зазначена відповідь залишилася без будь-якої реакції з боку позивача.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач виконав зобов'язання в строки встановлені умовами договору, про що повідомляв позивача за допомогою електронної пошти, але позивач ігнорував погодження робіт здійснених відповідачем та вносив правлення щодо виконаних відповідачем робіт із затримкою, чим порушував умови договору, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача з відповідача передоплати у розмірі 13625,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача неустойку згідно п. 8.8. договору за 247 днів з 28.05.2015р. по 31.01.2016р. у розмірі 16826,00 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушень відповідачем умов договору щодо строку виконання робіт за договором, який укладено між позивачем та відповідачем, суд вважає безпідставним застосування позивачем до відповідача господарських санкцій у вигляді неустойки у розмірі 16826,00 грн., відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Позивачем також заявлена вимога про розірвання договору від 07 квітня 2015 року, який укладений між позивачем ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 на створення веб-сайту.

Відповідно ч.1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач проти розірвання договору № НОМЕР_1 від 07.04.2015р., який укладений між позивачем та відповідачем не заперечує, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та розірвати договір від 07 квітня 2015 року, який укладений між позивачем ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 на створення веб-сайту.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою, яка складається з двох вимог: матеріального та нематеріального характеру, тобто вірною сумою судового збору, який необхідно сплатити за подання даного позову є 2756,00 грн.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378,00грн. згідно платіжних доручень: №324382 від 29.01.2016р. на суму 689,00 грн., №324386 від 01.03.2016р., тобто не сплаченою залишилась сума судового збору у розмірі 1378,00 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір від 07 квітня 2015 року, який укладений між позивачем ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 на створення веб-сайту.

3. В іншій частині позовних вимог - у задоволенні позову відмовити.

4.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (58000, АДРЕСА_1р/р НОМЕР_3, № карти НОМЕР_4 КБ "Приватбанк", м. Чернівці, МФО 356282, ІПН НОМЕР_2) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний