ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р. Справа № 909/166/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014

поштова адреса: вул. Максимовича, 7, м. Івано-Франківськ, 76006

до відповідача: дочірнього підприємства "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс", вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, 76006

про стягнення 60327,92 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт, (довіреність №973 від 06.10.15).

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №б/н від 21.03.16).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося в суд з позовом до дочірнього підприємства "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" про стягнення 60327,92 грн. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору про постачання електричної енергії №562 від 07.05.13 в частині своєчасності розрахунків за поставлену позивачем електричну енергію.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні факт прострочки виконання зобов"язання визнав та підтримав подане 22.03.16 клопотання вх.№3910/16 щодо розстрочки виконання рішення на 24 місяці та зменшення розміру пені на 50% у зв"язку з важким фінансовим становищем підприємства, зумовленим несвоєчасною оплатою субспоживачів за надані послуги.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представників сторін, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

07.05.13 між сторонами даного спору укладено договір №562 про постачання електричної енергії, відповідно до якого позивач зобов"язався продати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з дозволеною потужністю 8498 кВт, а відповідач, в свою чергу, - оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Відповідно до п. п. 2.3.3. договору, відповідач зобов'язався: оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків" та додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електроенергії".

Згідно п.2 додатку № 2 до договору, щомісячно першого числа календарного місяця наступного за розрахунковим відповідач зобов"язався направляти уповноваженого представника у відділ збуту позивача для подання додатку № 6 "Акт про використану електричну енергію", який є невід'ємною частиною договору, одержання відповідних рахунків на оплату та надання позивачу документів, що підтверджують оплату у розрахунковому періоді.

Згідно п.3 додатку №2 (Порядок розрахунків) до договору, відповідач протягом розрахункового періоду здійснює два планові платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях: до 16 числа календарного місяця- 35 %, до 26 числа - 35 %. Щомісячно проводить остаточний розрахунок по всіх платежах, передбачених даним договором, протягом 5 операційних днів з дня отримання споживачем рахунку. Розрахунковим періодом вважається період, який починається з 30 (31) числа поточного місяця та триває до 29 (30) числа (включно) наступного місяця. Назва розрахункового періоду вказана у додатку 1 "Обсяги постачання електричної електроенергії споживачу та субспоживачу" визначається назвою календарного місяця у якому закінчився розрахунковий період.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку електричної енергії відповідачу за період з вересня 2014 року по січень 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів про використану електричну енергію за вказаний період та надав відповідачу рахунки за електроенергію № 562/1 від 30.10.14, №562/1 від 28.11.14, №562/1 від 30.12.14, №562/1 від 30.01.15, №562/1 від 27.02.15, №562/1 від 30.03.15, №562/1 від 30.04.15, №562/1 від 30.05.15, №562/1 від 30.06.15, №562/1 від 30.07.15, №562/1 від 31.08.15, №562/1 від 30.09.15, №562/1 від 30.10.15, №562/1 від 30.11.15, №562/1 від 30.12.15, №562/1 від 29.01.16.

Відповідач прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману електричну енергію вносив з порушенням строку, вказаного в п.3 додатку 2 до договору №562 від 07.05.13, що підтверджується розрахунком позивача та не заперечується відповідачем.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору від 07.05.13 №562 про постачання електричної енергії, граничний термін виконання відповідачем зобов"язання щодо оплати поставленої позивачем електроенергії - по всіх платежах, передбачених даним договором, протягом 5 операційних днів з дня отримання споживачем рахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач доказів своєчасного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо своєчасної оплати спожитої електроенергії.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1 договору №562 про постачання електричної енергії від 07.05.13 сторони погодили що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3-2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 10 % річних та інфляційні збитки.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 10.03.15 по 31.01.16 нарахував відповідачу пеню в сумі 17749,39 грн., 5300,37 грн. - 10 % річних за період з 27.09.14 по 31.01.16 та інфляційні втрати в сумі 37278,16 грн. за період жовтень 2014 року по січень 2016 року.

Керуючись частиною 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірив правильність нарахування інфляційних збитків, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 35823,66 грн. В решті суми інфляційних втрат слід відмовити.

Також судом перевірено правильність нарахування позивачем відповідачу пені і 10% річних, та задоволено їх за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним.

Розглянувши клопотання дочірнього підприємства "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" вх.№3910/16 від 22.02.16 про зменшення розміру неустойки на 50%, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобов"язання, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього, ступінь вини відповідача, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою реального виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 50% до 8874,70 грн.

Аналогічні позиції містяться у постанові Вищого господарського суду України від 29.07.15 в справі №914/106/15.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 49998,73 грн., з яких 5300,37грн. - 10% річних, 35823,66 грн. - інфляційних нарахувань та 8874,70 грн. - пені.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 24 місяці, суд зазначає наступне.

Згідно приписів п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пункту 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідачем зазначено, що дочірнє підприємство "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" не має можливості відповідати вчасно за своїми зобов'язаннями у зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства, зумовленим несвоєчасною оплатою субспоживачами за надані послуги.

Представник позивача щодо розстрочки виконання рішення суду заперечив.

За наведених обставин та правових норм, беручи до уваги пояснення представника відповідача, суд, враховуючи інтереси обох сторін, незначний термін прострочки, з метою уникнення можливих негативних наслідків на господарську діяльність відповідача та реального виконання рішення, вважає за доцільне частково задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Згідно абз. 3 п. 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13 № 14, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру. Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 610, 612,614, 625, 629,712 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 193, 216, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, ст. 82 -85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до дочірнього підприємства "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" про стягнення 60327,92 грн. задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Спеціальна науково-виробнича фірма "Електрум-ХХІ" товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс", вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, 76006 (код 30106883) на користь публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014, (код 00131564) (на поточний рахунок №758 в ІФ обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 336503) - 8874,70 (вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні сімдесят копійок) - пені, 35823,66 (тридцять п"ять тисяч вісімсот двадцять три гривні шістдесят шість копійок ) - інфляційних нарахувань, 5300,37 (п"ятдесят три тисячі тридцять сім копійок) -10 % річних та 1344,78 ( одну тисячу триста сорок чотири гривні сімдесят вісім копійок) - судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду строком на шість місяців.

Стягнення проводити щомісячно по 8333,12 (вісім тисяч триста тридцять три гривні дванадцять копійок).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 1454,50 (однієї тисячі чотирьохсот п"ятидесяти чотирьох гривень п"ятидесяти копійок) інфляційних втрат - відмовити.

В частині позовних вимог про стягнення 8874,70 (восьми тисяч восьмисот семидесяти чотирьох гривень семидесяти копійок ) пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.16

Суддя Максимів Т. В.