донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.04.2016 справа №908/4470/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. К.І. Бойченко, О.В. Стойка
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників:
від позивача: не з'явився
від відповідача:Бабков Д.Ю. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область
на рішення господарського суду Запорізької області
від12.11.2015р.
по справі№908/4470/15 (головуючий суддя - Сушко Л.М., судді - Смірнов О.Г., Топчій О.А.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м. Мелітополь, Запорізька область
простягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м. Мелітополь, Запорізька область про стягнення коштів за непоставлену продукцію в сумі 85 000,00грн., штрафні санкції за порушення строків поставки з 08.10.2014р. по 07.04.2015р. в розмірі 77 350,00грн., 3% річних за період прострочення з 08.10.2014р. по 31.07.2015р. в розмірі 2 074,93грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м. Мелітополь, Запорізька область звернулось до господарського суду Запорізької області з зустрічним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область про стягнення суми боргу у розмірі 85 000,00грн. за договором від 11.09.2014р. №47ТД-14, від якого в ході розгляду справи відмовився.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.11.2015р. в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.10.2015р. провадження у справі №908/4470/15 за зустрічним позовом припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду скаржник вважає неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на невірні висновки суду щодо наявності кількох господарських договорів з відповідачем з аналогічним предметом спору та недоведеність факту оплати спірної суми саме за Договором від 11.09.2014р. №47ТД-14.

Вважає недоведеним факт наявності спірного пристрою у відповідача на дату, визначену в договорі.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав письмові пояснення та просив судове засідання провести за його відсутністю.

Представник відповідача у судове засідання прибув, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Покупець) укладено Договір №47ТД-14 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки і устаткування (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець продає, а Покупець зобов'язався прийняти та сплатити товари згідно наступної специфікації: Пристрій навісний для збирання сої НСП 7,3 до комбайну New Holland жатка 7,3 тип 24 в кількості 2 шт., ціна з ПДВ - 85000,00 грн., а всього 170 000,00 грн.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що передплата становить 50% від вартості Договору.

Термін виготовлення: 2 шт. НСП 7,3 - через 25 днів з моменту отримання 50% передплати від вартості пристосування до терміну 07 жовтня 2014; остаточна оплата за 2 шт. проводиться в термін 3-х днів після здачі продукції Покупцю.

За умовами п. 4.1. Договору сторони узгодили, що платежі за техніку проводяться наступним чином: - передплата в розмірі 50% вартості за пристосування проводиться на протязі 3-х днів з моменту виставлення рахунку.

Повний розрахунок за техніку проводиться в момент передачі пристосування Покупцю (п. 3.2. Договору).

Договір вступає в силу з дня підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2014р. (п.10.5. Договору).

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» виставлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 рахунок №99 від 11.09.2014р. на суму 170 000,00 грн. для оплати за Пристрій навісний для збирання сої НСП 7,3 до комбайну New Holland жатка 7,3 тип 24 в кількості 2 шт.

Позивач здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача в сумі 85 000,00грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями №1 та №2 від 12.09.2014р. При цьому, згідно з копій наданих платіжних доручень вбачається, що призначеннями платежів є - частина передоплати за рах. №99 від 11.09.2014р.

Позивач вважає, а судом зроблено висновок щодо недоведеності факту перерахування коштів на виконання Договору від 11.09.2014р. №47ТД-14.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На момент звернення з позовом зобов'язання з продажу предмету Договору продавцем не було виконано, також цей факт підтверджується відсутністю як у позивача так і у відповідача видаткових накладних, підписаних повноважними представниками сторін на передачу товару.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 09.06.2015р. про повернення коштів в сумі 85 000,00 грн. за непоставлену продукцію за Договором. При цьому в претензії зазначено, що Покупець особисто 24.02.2015р. перебував в м. Мелітополь у відрядженні з метою отримання продукції відповідно до умов Договору, однак продукцію за яку здійснено передплату, з невідомих йому причин отримано не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд дійшов висновку щодо ненастання у позивача на момент розгляду справи права вимагати повернення перерахованих коштів попередньої оплати, оскільки він не вимагав поставлений товар. Крім того, суд посилається на наявність інших господарських відносин між сторонами, окрім Договору від 11.09.2014р. №47ТД-14, що обумовлює недоведеність перерахування спірної суми саме на виконання зазначеного договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, з огляду на наступне.

Підставами для виникнення прав та обов'язків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, визначаються договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із засад цивільного законодавства визначається свобода договору.

Згідно з ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Продавець продає, а Покупець зобов'язався прийняти та сплатити товари згідно наступної специфікації: Пристрій навісний для збирання сої НСП 7,3 до комбайну New Holland жатка 7,3 тип 24 в кількості 2 шт., ціна з ПДВ - 85000,00 грн., а всього 170 000,00 грн.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна сума договору складає 170 000,00грн. в тому числі ПДВ 20% 28 333,33грн.

Договір вступає в силу з дня підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2014р. (п.10.5. Договору).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що передплата становить 50% від вартості Договору. Термін виготовлення: - 2шт НСП 7,3 - через 25 днів з моменту отримання 50% передплати від вартості пристосування до терміну 07 жовтня 2014р., остаточна оплата за 2 шт. проводиться в термін 3-х днів після здачі продукції покупцю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача в сумі 85 000,00грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями №1 та №2 від 12.09.2014р. При цьому, згідно з копій наданих платіжних доручень вбачається, що призначеннями платежів є - частина передоплати за рах. №99 від 11.09.2014р.

Згідно з п. 4.1. Договору передплата в розмірі 50% вартості за пристосування проводиться на протязі 3-х днів з моменту виставлення рахунку. Повний розрахунок за техніку проводиться в момент передачі пристосування покупцю. А в свою чергу передплата становить 50% від вартості Договору (п. 3.2. Договору).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Водночас ст. 664 Цивільного кодексу визначає момент виникнення зобов'язання продавця передати товар.

Умовами договору сторони визначили дату виготовлення товару, хоча відповідач не є його виробником.

Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У спірному договорі сторони передбачили самовивіз товару зі складу продавця (відповідача) або доставку його автотранспортом продавця. При цьому термін виготовлення пристрою обумовлено до 07.10.2014р.

Аналізом норм Цивільного кодексу України та умов договору вбачається, що строк виготовлення є тотожнім строку надходження товару на склад відповідача і саме з цієї дати - 07.10.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» повинен передати його покупцю.

При цьому обов'язок покупця вимагати передачі пристрою не передбачено, а навпаки, передбачені дії продавця (щодо придбання, вивозу).

Виходячи з наведеного, п. 3.2. Договору стосується моменту виготовлення та готовності до відвантаження, оскільки сам відповідач пристрій не виготовляв, а умова пунктів 3.1. та 3.2. містяться в Розділі «Умови поставки товару».

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідачем надані докази надходження до ньогго спірного товару 07.10.2014р., про що позивач проінформований не був.

Апеляційний суд також вважає, що висновки господарського суду щодо недоведеності факту перерахування спірної суми саме за Договором від 11.09.2014р. №47ТД-14 не ґрунтуються на належних доказах, наявних у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Будь-яких доказів укладення сторонами у справі Договору від 10.09.2014р. №45ТД-14/1 з аналогічним предметом - пристрій навісний для збирання сої НСП 7,3 до комбайну New Holland жатка 7,3 тип 24 в кількості 2 шт., суду не надано.

Не є таким доказом і Додаткова угода від 16.03.2015р. до договору від 10.09.2014р. №45ТД-14/1, яка містить лише згоду про внесення змін та доповнень до договору у зв'язку із повідомленням покупця про зміну банківських реквізитів та умов про дію договору до 31.12.2015р., а також листи позивача з посиланням на цей договір. При цьому у судовому засіданні позивач наполягав на помилковості визначення ним номеру договору №45ТД-14/1, а відповідач іншого не довів.

Крім того, звернувшись до суду з зустрічним позовом у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м.Мелітополь, Запорізька область як підставу вимог визначив саме Договір від 11.09.2014р. №47ТД-14 та послався на факт перерахування Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область 50% вартості товару 12.09.2014р. в сумі 85 000,00грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією від 09.06.2015р. про повернення коштів в сумі 85 000,00 грн. за непоставлену продукцію за Договором, які відповідачем не сплачені.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вимогу про стягнення 85 000,00грн. попередньої оплати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення строків поставки товару з 08.10.2014р. по 07.04.2015р. в розмірі 77 350,00грн. на підставі п.3.2. Договору.

Відповідно до п.п. 8.2. Договору за порушення строків поставки Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,5% від вартості сплаченої, але не поставленої продукції за кожен день прострочки.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми штрафу, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів вважає правомірним стягнення з відповідача 77 350,00грн. штрафних санкцій.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 074,93грн. за період прострочення з 08.10.2014р. по 31.07.2015р.

Як вбачається з позовної заяви, сума 3% річних та інфляційних витрат заявлено до стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Зазначені вимоги підтверджені представником позивача у судовому засіданні.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3 % річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зазначені висновки кореспондуються з позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові №921/266/13-г/7 від 16.09.2014р., що обов'язок оплатити повернення грошових коштів, отриманих як предоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Умов щодо нарахування процентів сторони в договорі не передбачили. При таких обставинах вимога про стягнення 3% річних задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що господарським судом ухвалою від 02.10.2015р. у справі №908/4470/15 правомірно припинено провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м.Мелітополь, Запорізька область до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Корець, Рівненської області про стягнення заборгованості у зв'язку з відмовою позивача.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2015р. у справі №908/4470/15 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Корець, Рівненська область - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м.Корець, Рівненська область на рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2015р. у справі №908/4470/15 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2015р. у справі №908/4470/15- скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» (72310, Запорізька обл., місто Мелітополь, вул. Фрунзе, будинок 57/8, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму передоплати 85 000,00грн., штрафні санкції у розмірі 77 325,00грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3 247,00грн.

В іншій частині позову відмовити.

Провадження у справі №908/4470/15 за зустрічною позовною заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» м.Мелітополь, Запорізька область припинити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мелітопольська агропромислова компанія» (72310, Запорізька обл., місто Мелітополь, вул. Фрунзе, будинок 57/8, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 571,70грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надруковано 5 прим.: 1прим.-Позивачу; 1прим.-Відповідачу; 1прим.-У справу; 1прим.-ДАГС; 1прим.-ГСЗО.