РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016Справа №910/10220/15

За позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1942499,61 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Іванська О.А. - представник за довіреністю.

від відповідача: Рубінс А.А. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ :

Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заборгованості за договором №07/2098/2007 ДЗ від 14.06.2007 в загальному розмірі 1942499,61 грн., з яких: 41368,51 грн. - 3% річних, 1370235,25 грн. - збитки від інфляції, 530895,85 грн. - пеня.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 у справі №910/10220/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/354 від 24.02.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 24.02.2016 справу №910/10220/15 передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 справу №910/10220/15 прийнято до провадження суддею Грєховою О.А. та призначено до розгляду на 21.03.2016.

21.03.2016 відповідачем подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 розгляд справи відкладено на 11.04.2016.

06.04.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

11.04.2016 відповідачем подано через канцелярію суду доповнення до відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

У судовому засіданні 11.04.2016 оголошено перерву до 22.04.2016.

22.04.2016 в судовому засідання представником позивача подано додаткові пояснення по справі, клопотання про витребування доказів, клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, 22.04.2016 у судовому засіданні директором Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" заявлено відвід судді Грєховій О.А. від розгляду справи № 910/10220/15, вмотивований наявністю упередженості у ставленні судді Грєхової О.А. до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Грєхової О.А. від розгляду справи №910/10220/15.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2016 підтримав позовні вимоги та просив суд відкласти розгляд справи та зобов'язати відповідача надати суду контррозрахунки позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.04.2016 проти вимог, викладених у позовній заяві, заперечив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд вирішив відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, в зв'язку з необґрунтованістю.

Суд виходить з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Вказані обставини подання суду необґрунтованих належним чином клопотань в сукупності з тривалим ненаданням письмових пояснень у справі та заперечень проти заявлених позовних вимог, а також витребуваних судом документів, можуть свідчити про зловживання відповідачем процесуальними правами.

Крім того, Вищий господарський суд України в Інформаційному листі №01-08/140 від 15.03.2010 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» роз'яснив, що матеріали справ, звернення господарських судів і учасників судового процесу та інша інформація, яка надходить до Вищого господарського суду України, свідчать, що в діяльності деяких сторін, третіх осіб у справах набула поширення практика зловживання своїми процесуальними правами. Зокрема, мають місце нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, твердження директора позивача про неможливість участі у розгляді справи 22.04.2016 у зв'язку з перебуванням у службовому відрядженні, господарський суд вважає безпідставними та такими, що не свідчать про наявність достатніх підстав для відкладення розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні 22.04.2016 був присутній представник Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" за довіреністю.

Позивачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження того, що зазначений представник не уповноважений представляти інтереси Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс", а також доказів недійсності чи скасування його довіреності.

За таких обставин, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи встановлені ст. 69 ГПК України процесуальні строки розгляду спору, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Крім того, розглянувши клопотання Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" про витребування у відповідача контррозрахунку по справі, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки, за приписами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ст.59 зазначеного Кодексу, подання відзиву на позовну заяву, заперечень, відхилень вимог позивача, в тому числі здійснення контррозрахунків позовних вимог є правом, а не обов'язком відповідача.

Отже, у суду відсутні підстави для зобов'язання відповідача надати відповідні документи.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані представників позивача та відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.06.2007 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений Договір на поставку автоматизованої системи радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконання робіт з розроблення технічного проекту, постачання обладнання, шеф-монтажа, пуско-налагодження та вводу в експлуатацію обладнання системи.

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов'язується здійснити поставку автоматизованої системи радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконати роботи з розроблення технічного проекту, постачання обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагодження та вводу в експлуатацію обладнання системи, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за неналежне виконання або невиконання сторонами зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність у відповідності до Договору та діючого законодавства України.

Між сторонами у справі укладена Угода до Договору, яку датовано 22.12.2014 року.

В Угоді зазначено, що відповідно до рішень господарських судів у справах № 8/226 від 23.08.2009 року та № 42/87 від 09.11.2010 року, сторони домовились здійснити перерахунок вартості Договору (п.1). Також, у рамках виконання цієї Угоди, в зв'язку із зростанням курсу євро до гривні більш ніж на 5 % відносно курсу євро до гривні на дату укладення договору, керуючись п. 2.8. Договору, на підставі розрахунку сторони домовились (п.2):

Сукупна вартість Договору відповідно до п. 1.1 Договору складає вартість у сумі 75 939 516,93 грн., в тому числі НДС 20 % - 9206879,49 грн., з урахуванням податкових пільг, які мав позивач (п.2.1).

Сукупний аванс за Договором, згідно п. 2.9 Договору становить 37 969 758,47 грн., ПДВ 20% - 44 28 293,08 грн. (з урахуванням податкових пільг постачальника за попередній період), який складається з сум фактично сплачених авансів стороною -1 (відповідачем) на користь сторони-2 (позивача) у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті стороною-1 (відповідач) на користь сторони-2 (позивач) у повному обсязі у десятиденний строк з дня підписання цієї угоди (п.2.2).

Пунктом 10 Угоди передбачено, що вона вступає в силу з моменту підписання її сторонами та є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 644 Цивільного кодексу України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідач зазначає, що Угода була підписана та зареєстрована 19.02.2015 року та направлена на адресу позивача цінним листом № 51/3364 від 24.02.2015 року.

До матеріалів справи залучено копію листа відповідача, який надіслано на адресу позивача 25.02.2015, в якому зазначено про те, що на адресу позивача надсилається підписаний відповідачем та зареєстрований оригінал Угоди від 19.02.2015 року до Договору, а також інформація з сайту ДП "Укрпошта", відповідно до якої, зазначена Угода була отримана позивачем 03.03.2015.

Оскільки, позивачем було отримано Угоду 03.03.2015, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вона є укладеною саме з 03.03.2015.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що оскільки авансові платежі були перераховані відповідачем в період з 27.02.2015 по 20.03.2015, тобто в порушення строків визначених Угодою, він має право на стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені.

За своєю правовою природою, Договір укладений між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

В даному випадку, до Договору (та Угоди, яка є частиною Договору), укладеному сторонами у справі, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язанням (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Тобто у даному випадку йдеться про право, а не обов'язок сторони у зобов'язанні.

Аналіз приписів ст.ст. 538, 610, 693 ЦК України не дає підстави вважати, що можливе застосування положень ст. 538 ЦК України звільняє сторону, яка порушила зобов'язання, від відповідальності передбаченої діючим законодавством та договором.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено: абз. 1 п.п.1.1 п.1 "Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку."

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Абз.2 п.п.1.3 п. 1: "З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань."

У даному випадку спір виник в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (на думку позивача) свого зобов'язання щодо перерахування грошових коштів у вигляді авансових платежів, тобто грошового зобов'язання, а предметом спору є стягнення пені відповідно до умов Договору, стягнення інфляції та річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В матеріалах справи наявний лист відповідача № 51, в якому відповідач зазначає про те, що він виконав свої зобов'язання щодо сплати авансу у розмірі 6 622 590, 07 грн. тільки 20.03.2015 року та просив підтвердити відсутність претензій із сторони позивача відносно несвоєчасної сплати авансу.

З наявної у матеріалах справи банківської виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що відповідач свої зобов'язання за Угодою виконав з простроченням.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що додана позивачем до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку позивача є первинним документом, а відповідно і належним та допустимим доказом в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, тому приймається до уваги судом.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка ПАТ «Фортуна-Банк» із зазначенням дат та сум коштів, які надійшли від відповідача на виконання умов укладеної сторонами Угоди.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено власний розрахунок суми 3% річних, з урахуванням встановленої дати укладання Угоди, та періодичності зменшення суми грошового зобов'язання відповідача за Угодою, та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають сплаті 3% річних в розмірі 1 145,38 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17 грудня 2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, оскільки період прострочення відповідачем по виконанню грошового зобов'язання становить значно менше місця, вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.6 Договору, за порушення вказаних в Договорі строків оплати продукції відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період за який сплачується пеня від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки..

Здійснивши власний розрахунок суми пені, з урахуванням визначеної дати укладання Угоди, та періодичності зменшення суми грошового зобов'язання відповідача за Угодою, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 22 907,74 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені у загальному розмірі 1 942 499,61 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 24 053,12 грн.

У відповідності до частини 3 статті 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218 грн.

Виходячи з ціни позову (1 942 499,61 грн), оскільки позов підлягає задоволенню частково, судовий збір повинно бути стягнуто з відповідача в дохід бюджету в розмірі 777,00 грн.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3, ) на користь Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" (01034, м.Київ, вул.Ярославів Вал, буд.26, літ.А, ) 3% річних в розмірі 1 145 (одна тисяча сто сорок п'ять) грн. 38 коп. та пеню в розмірі 22 907 (двадцять дві тисячі дев'ятсот сім) грн. 74 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 777 (сімсот сімдесят сім) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" (01034, м.Київ, вул.Ярославів Вал, буд.26, літ.А, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 19 036 (дев'ятнадцять тисяч тридцять шість) грн. 50 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.04.2016

Суддя О.А. Грєхова