ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" квітня 2016 р.Справа № 916/4322/15

Позивач: Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт"

Відповідач: Компанія " Manchester Shipping S.A."

про стягнення

Головуючий Рога Н.В.

Судді Цісельський О.В.

ОСОБА_1

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №20/7-1875 від 19.10.2015р.

ОСОБА_3 згідно довіреності №1874 від 19.10.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_4 згідно довіреності №1002 від 05.11.2015р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №20/7-1875 від 19.10.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_4 згідно довіреності №1002 від 05.11.2015р.

Суть спору: Позивач, Державне підприємство (далі ДП) "Одеський морський торгівельний порт", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Компанії " Manchester Shipping S.A." про стягнення неустойки у розмірі 177 500 доларів США, що згідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 22.09.2015р. складає або 3 879 262 грн. 50 коп.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

18 грудня 2001р. між ДП "Одеський торгівельний порт" (Судновласник) та Компанією " Manchester Shipping S.A." (Фрахтовщик) було укладено Договір №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89"), за умовами якого ДП "Одеський торгівельний порт" передало у Бербоут судно "Інженер Вальчук".

Відповідно до умов Договору відповідач зобовязався своєчасно сплачувати фрахтову ставку згідно з боксом ст. ст. 21, 23 частини І Договору в редакції додаткової угоди №КД -39/6 від 16.12.2011р. до Договору.

Позивач зазначає, що у додаткових статтях до Договору (частина 3) в редакції додаткової угоди №КД -39/6 від 16.12.2011р. до Договору обумовлено, що оплата фрахту, як погоджено в боксі 21, частини 1 Договору, оплачується Фрахтувальником на банківський рахунок Судновласника авансом за місяць в продовж 7 банківських днів з початку наступного місячного періоду, проти факсового рахунку Судновласника, який надається Фрахтовщику за 5 днів до початку наступного місячного періоду. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України, датою оплати фрахту є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Одеського порту.

Відповідно до умов ст. 21 частини 1 Додаткової угоди від 16.12.2011р. до Договору №КД-39 від 18.12.2001р. орендна плата (фрахт) складає 250 доларів США в добу (без урахування ПДВ) ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Позивач вказує, що згідно ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 32 Додаткової угоди від 16.12.2011р. до Договору №КД-39 від 18.12.2001р. сторони домовились, що будь яка суперечка, що виникає за Договором або у звязку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України. При цьому, сторони Договору погоджували, що в процесі розгляду і вирішення суперечки застосовується регламент Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України; правом регулюючим Договір є матеріальне право України.

Позивач також зазначає, що у зв'язку із виникненням дебіторської заборгованості відповідача за Договором у зв'язку з не сплатою рахунків ДП "Одеський торгівельний порт" було вимушене звернутися до Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України.

Рішенням Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України від 25.09.2014р. позов ДП "Одеський торгівельний порт" задоволено у повному обсязі, стягнуто з Компанії " Manchester Shipping S.A." 45 300 доларів США заборгованості за фрахт судна та 4 518 доларів США відшкодування по сплаті арбітражного забору; Договір стандартного бербоутного чартеру Балтійського та міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРІКОН 89") розірвано та зобовязано відповідача повернути Одеському порту судно "Інженер Вальчук" по акту приймання передачі у Одеському порту, причал №28, Україна.

Позивач зазначає, що рішення Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України від 25.09.2014р. зобов'язує Компанію " Manchester Shipping S.A." виконати його після отримання. Відповідно до довідки Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України №4445/14-6 від 03.11.2014р. рішення по вище зазначеній справі є остаточним та вступило в законну силу з моменту його винесення, а саме 25.09.2015р. Вказаною довідкою у справі МАК №13л/2013 також підтверджується, що Компанія " Manchester Shipping S.A." була належним чином повідомлена про всі стадії арбітражного розгляду та приймала учать у судовому процесі.

Згідно ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори які виникають між субєктами зовнішньоекономічної

діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності, можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Однак, станом на 22.09.2015р. рішення Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України від 25.09.2014р., у тому числі і в частині повернення судна ДП "Одеський торгівельний порт", відповідачем безпідставно не виконано.

Згідно ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до наведеної норми Цивільного кодексу України позивачем було розраховано відповідачу неустойку, яка складає: 250 доларів США (фрахтова ставка) х 2=500 доларів США, 335 діб х 500 доларів США = 177 500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22.09.2015р. становить 3 879 262 грн. 50 коп.

Позивач також зазнає, що ДП "Одеський морський торгівельний порт" було вжито заходів для досудового врегулювання спору, а саме: на адресу відповідача була направлена вимога ДП "Одеський морський торгівельний порт" №20/1-1399 від 12.08.2015р. про оплату неустойки, однак відповідачем, станом на теперішній час, оплату неустойки так і не здійснено.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що укладаючи Договір №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89") від 18.12.2001р. сторони погодили, що всі спори, що виникають у звязку з укладанням договору фрахтування судна підлягають розгляду в Морській арбітражній комісії при Торгово промисловій палаті України. Позивач обґрунтовує свої вимоги не поверненням фрахтувальником після розірвання договору застрахованого судна, що є обовязковим за умовами укладеного договору. Отже на думку відповідача, вимога позивача випливає зі змісту договору, а відтак спір підлягає вирішенню в арбітражній комісії. У відповідь на претензію позивача відповідач вказав на те, що пропозиція щодо передання спору до арбітражу не розглядається, виходячи з того, що такий порядок не потребує досягнення згоди яка вже існує.

З підстав наведеного вище, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу, на думку відповідача, провадження у даній справі підлягає припиненню.

Також відповідач вказує, що п. 5 Положення про Морську арбітражну комісію при Торгово промисловій палаті України передбачено, що рішення Морської арбітражної комісії виконується сторонами добровільно у встановлені нею строки. Не виконані в строк рішення виконуються відповідно до закону та міжнародних договорів.

За приписами ст. 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідач вказує, що згідно ст. 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього закону, здійснюється у порядку встановленому законом України.

Окрім того, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає, що судові рішення інших держав, рішення міжнародних арбітражів, рішення міжнародних судових установ та аналогічні рішення інших міжнародних організацій щодо вирішення спорів є обовязковими до виконання на території України за умов, визначених законом, а також відповідно до міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

В звязку з чим, на думку відповідача, його обовязок щодо повернення судна на підставі рішення арбітражу виникає після офіційного визнання рішення іноземного суду, вимоги позивача щодо застосування до спірних правовідносин ст. 785 Цивільного кодексу України є безпідставними адже за своєю за своєю правою природою Договір №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету від 18.12.2001р. є договором перевезення адже відповідно до ст. 912 ЦК за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтувальник) зобовязується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

За приписами ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Отже принциповими відмінностями зазначених вище правовідносин є те, що за договором найму у наймача виникає право володіння предметом найму в цілому, натомість право фрахтувальника за договором чартеру (фрахтування) виникає лише на всю або частину місткості у транспортному засобі для одного чи декількох рейсів з метою перевезення вантажу, пасажирів, багажу та ін. При чому, фрахтувальник набуває володіння транспортним засобом.

Відповідач також зазначає, що згідно ч. 1 ст. 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

За загальним правилом найм транспортного засобу здійснюється без екіпажу (бербоут чартер). Цей вид договору прямо передбачений главою 1 VІ КТМ України, відтак положення ч. 2 ст. 785 ЦК України відповідальність наймача у разі повернення предмета найму не застосовуються до правовідносин які виникають із договору бербоут чартеру, оскільки останні регулюються спеціальними нормами.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у томі числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За матеріалами справи 18.12.2001р. між ДП "Одеський торгівельний порт"(Судновласник) та Компанією "Manchester Shipping S.A." (Фрахтовщик) було укладено Договір №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89") за умовами якого ДП "Одеський торгівельний порт", передав Компанії "Manchester Shipping S.A." в бербоут чартер судно "Інженер Вальчук".

Згідно ст. 3 додаткових умов до Договору визначено, що фрахт, як домовлено в боксі 21 частини 1 чартера сплачується Фрахтовщиком на банківський рахунок, вказаний Судновласником авансом за місяць, протягом 7 (семи) банківських днів, з початку наступного місячного періоду, проти факсового чи телексного рахунку Судновласника, який надає Фрахтовщику за 5 (пять днів) до початку наступного місячного періоду, при роботі чи знаходженні судна на митній території України, фрахтова ставка включає в себе ПДВ. Датою оплати фрахту є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Одеського порту.

16 грудня 2011 року ДП "Одеський торгівельний порт" та Компанія "Manchester Shipping S.A." уклали додаткову угоду до Договору №КД -39 від 18.12.2001р., у відповідності до якої строк дії договору був встановлений з 19.12.2011р. по 19.12.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Додаткової угоди орендна плата (фрахт) складає 250 доларів США в добу (без урахування ПДВ) ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 32 Додаткової угоди від 16.12.2011р. до Договору №КД-39 від 18.12.2001р. сторони домовились, що будь яка суперечка, що виникає за Договором або у звязку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України. При цьому, сторони Договору погоджували, що в процесі розгляду і вирішення суперечки застосовується регламент Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України; правом регулюючим договір є матеріальне право України.

У зв'язку з виникненням заборгованості Компанії "Manchester Shipping S.A." за Договором №КД -39 від 18.12.2001р. з підстав несплати рахунків ДП "Одеський торгівельний порт" останній звернувся до Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України. Рішенням Морської арбітражної комісії при Торгово промисловій палаті України від 25.09.2014р. у справі МАК №13л/2013 позов ДП "Одеський торгівельний порт" задоволено у повному обсязі, стягнуто з Компанії "Manchester Shipping S.A." 45 300 доларів США заборгованості за фрахт судна та 4 518 доларів США відшкодування по сплаті арбітражного забору, розірвано Договір №КД - 39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89") від 18.12.2001р. та зобовязано Компанію "Manchester Shipping S.A." повернути Одеському порту судно "Інженер Вальчук" по акту приймання передачі у Одеському порту причал №28, Україна.

Судом встановлено, що відповідач по справі не заперечує факт розірвання Договору №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89") від 18.12.2001р.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч. 3 п. 1 ОСОБА_5 господарського суду України від 29.05.2012р. № 01-06/735/2012 "Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України" неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов'язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час. Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

На думку колегії суддів , даний договір є одним із різновидів договору майнового найму (оренди), що регулюється загальними нормами цивільного законодавства.

Сторонами договору чартеру (фрахтування) судна виступають судновласник і фрахтувальник. Відповідно до ст. 20 Кодексу судновласником визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна чи використовує на інший законних підставах . Судновласник від власного імені надає судно на певний час іншій особі - фрахтувальнику, який від свого імені фрахтує його для здійснення цілей торговельного мореплавства. Не дивлячись на те, що договір чартеру (фрахтування) судна відноситься до договорів майнового майну, застосування законодавцем таких характерних для морського права понять як "судновласник" та "фрахтувальник" на відміну від "наймодавець" та "наймач" свідчить про те, що даний договір має свої особливості порівняно із договором майнового найму. Виходячи із положень ч. 1 ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України обов'язком судновласника є надання судна фрахтувальнику. Під цим, перш за все, розуміється передача фрахтувальнику права володіння та користування судном від власного імені. Судно надається фрахтувальнику тимчасово, тобто на обумовлений договором строк зі спливом якого фрахтувальник зобов'язаний повернути судновласнику судно. Цей строк може становити від декількох місяців до декількох років або час, необхідний для виконання одного або декількох рейсів. Зафрахтоване на певний час судно, перш за все, може використовуватися для перевезення пасажирів або вантажів. Крім того, судно також може використовуватися фрахтувальником для інших цілей торговельного мореплавства. Зокрема, це може бути розвідка та добування корисних копалин, лоцманська та криголамна проводка, здійснення науково-дослідних робіт тощо. При цьому судно, зафрахтоване за договором чартеру (фрахтування) може використовуватися виключно в цілях торговельного мореплавства і не може використовуватися як готель, склад, ресторан тощо. Саме ця особливість відрізняє даний договір від договору майнового найму.

У визначенні договору чартеру (фрахтування) закріплений обов'язок фрахтувальника сплати фрахт, оскільки судно надається йому за обумовлену плату. Таким чином, даний договір має оплатний характер, що відносить його до господарських договорів, правове регулювання яких регулюється загальними нормами Господарського кодексу України. Договір чартеру (фрахтування) відноситься до консенсуальних договорів, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов.

Не дивлячись на значну схожість договору тайм-чартеру з договором бербоут-чартеру, останній має свою специфіку. Дуже часто в торговельному мореплавстві договір бербоут-чартеру визначається як димайз-чартер. Проте, бербоут-чартер являє собою договір фрахтування судна, у формування екіпажу якого судновласник не приймає ніякої участі. В свою чергу, димайз-чартер охоплює як договір, за яким до фрахтувальника переходить тільки судно, так і договір, на підставі якого до фрахтувальника переходить не тільки судно, але й поступає на роботу екіпаж або його частина. В будь-якому із цих варіантів всі члени попереднього екіпажу розглядаються в якості працівників фрахтувальника. Предметом договору бербоут-чартеру є передача фрахтувальнику судна на певний час без надання послуг екіпажу. У визначенні договору бербоут-чартеру вказується, що за цим договором надається не споряджене, тобто не забезпечене будь-якими запасами, судно. Однак, міжнародна практика виходить з того, що за цим договором може бути передбачене надання не спорядженого або частково спорядженого судна.

Відповідно до Договору №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету Судновласник передав в користування Компанії "Manchester Shipping S.A." судно "Інженер Вальчук" , тобто правовідносини за зазначеним договором регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України найм (оренда).

За таких обставин, на думку суду, правомірною є вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки за період з 26.09.2014р. по 15.09.2015р., розмір якої складає 177 500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22.09.2015р. становить 3 879 262 грн. 50 коп.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, на те, що провадження по справі повинно бути припинено відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом розглядається спір про стягнення неустойки з підстав невиконання умов вже розірваного Договору №КД -39 Стандартний бербоутний чартер Балтійського і міжнародного морського комітету (кодова назва "БЄРКОН 89") від 18.12.2001р.

Крім того , визнання рішення іноземного суду це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Виконання ж іноземного рішення означає застосування засобів примусового виконання рішення іноземного суду України в порядку передбаченому ЦПК України.

Взаємність означає, що суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ч. 2 ст. 390 ЦПК України, ч. 2 ст. 11 Закону України "Про міжнародне право").

При цьому необхідно зважати на те, що рішення міжнародних арбітражів, місцезнаходженням яких тертої України, зокрема Морська арбітражна комісія при Торгово промисловій палаті України, не потребують визнання, а лише звернення до виконання

Відповідно до п. 4 Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово- промисловій палаті України (Додаток №1 до Закону України №4002-ХІІ) та п. 5 Положення про Морську арбітражну комісію при Торгово промисловій палаті України (Додаток №2 до Закону України №4002-ХІІ) рішення МКАС при ТПП України та МАК при ТПП України виконуються сторонами добровільно у встановлені ним строки. Якщо строк виконання в рішенні не зазначено, воно підлягає негайному виконанню. Не виконані у строк рішення виконуються відповідно до закону і міжнародних договорів.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи, суд вважає що позовні вимоги Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати по судового збору покласти на відповідача відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанія " Manchester Shipping S.A." (65026, м. Одеса, Польський узвіз, 6, ) на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ) неустойку у розмірі 177 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.09.2015р. еквівалентно 3 879 262 грн. 50 коп. , та витрати по оплаті судового збору у розмірі 57 878 грн. 93 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 квітня 2016р.

Суддя Н.В. Рога

Суддя О.В. Цісельський

Суддя Р.В. Волков