ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2016 р.Справа № 916/341/16
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ";

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: Єремішко О.І. довіреністю від 07.12.2015р.;

Від відповідача: не з'явився ;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" звернулось з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості у розмірі 260 574,03 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016р. порушено провадження у справі №916/341/16.

08.04.2016р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" надійшло уточнення до позовної заяви, відповідно до якого позивач просить господарський суд Одеської області стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 254 803,10 грн.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином шляхом надіслання ухвал суду на юридичну адресу, у зв'язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 11.04.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

24 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір поставки № 416.

Відповідно до п.1.1. Договору № 416 ТОВ "ВИНФОРТ" (Постачальник) зобов'язується поставляти ФОП ОСОБА_2 (Покупець) товар, в т.ч. алкогольні напої, у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець, в свою чергу, зобов'язується приймати поставлений товар і оплачувати його вартість відповідно до умов Договору № 416.

Відповідно до п. 3.2. Договору № 416, Покупець зобов'язаний оплачувати повну вартість поставленого товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту продажу товару Покупцем третім особам. Підставою для взаєморозрахунків є надана Постачальнику завірена Покупцем щотижнева інформація щодо складських залишків товару. Ненадання інформації про складські залишки є підставою для визнання товару реалізованим та таким, що підлягає оплаті.

В рамках дії Договору поставки № 416 від 24.07.2015р., ТОВ "ВИНФОРТ" були здійснені поставки товару за адресою місця торгівлі ФОП ОСОБА_2, а останнім відповідно був отриманий поставлений товар, про що свідчать належним чином складені видаткові накладні:

1. Видаткова накладна № РК1-008162 від 24.07.2015 на суму 17 802,43 грн.

2. Видаткова накладна № РК1-008829 від 15.08.2015 на суму 176 418,00 грн.

3. Видаткова накладна № РК1-008830 від 15.08.2015 на суму 28 199,88 грн.

Загальна сума, на яку був поставлений товар за вказаними вище накладними, складає 222 420 грн. 31 коп.

В рахунок погашення заборгованості за вказаними вище накладними ФОП ОСОБА_2 було здійснено часткову оплату поставленого товару:

17.08.2015р. на суму 14 802,43 грн.

18.08.2015р. на суму 3 000,00 грн.

27.08.2015р. на суму 10 100,00 грн.

Всього ФОП ОСОБА_2 було оплачено поставлений товар на суму 27 902 грн. 43 коп.

Таким чином, як зазначає позивач, вказані вище накладні не були повністю оплачені, і сума основного боргу ФОП ОСОБА_2 перед ТОВ "ВИНФОРТ" за поставлений товар складає 194 517 грн. 88 коп.

Відповідно до п. 3.2. Договору, Покупець зобов'язаний оплачувати повну вартість поставленого товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту продажу товару Покупцем третім особам. Підставою для взаєморозрахунків є надана Постачальнику завірена Покупцем щотижнева інформація щодо складських залишків товару. Ненадання інформації про складські залишки є підставою для визнання товару реалізованим та таким, що підлягає оплаті.

В порушення умов п. 3.2. Договору Відповідачем жодного разу не надавалася Позивачу інформація щодо складських залишків товару ані електронною поштою, ані нарочно представнику Позивача, ані в будь-який інший спосіб.

Позивачем у відповідності до законодавства 23.11.2015р. засобами поштового зв'язку було направлено на адресу Відповідача Претензію, в якій вимагалося сплатити Позивачу суму боргу за реалізований товар у семиденний строк з моменту отримання такої Претензії. Проте вручити зазначену вимогу представникам поштового зв'язку не вдалося через відмову Відповідача від одержання поштового відправлення 27.11.2015р., про що міститься відповідна інформація у Довідці працівників поштового зв'язку.

Враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" було змушене звернутися до господарського суду Одеської області за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що з огляду на те, що протягом тижня з моменту поставки товару інформація про складські залишки товару Відповідачем надана не була, на восьмий день після дати поставки товар вважається реалізованим і таким, що підлягає оплаті відповідно до п. 3.2. Договору № 416.

Термін оплати товару згідно Договору № 416 - протягом 14 календарних днів з моменту реалізації товару (з моменту визнання товару реалізованим).

Остання поставка товару була здійснена 15.08.2015р

Складські залишки повинні були бути надані не пізніше 22.08.2015р.

Починаючи з 23.08.2015р. товар вважається реалізованим, і повинен бути оплачений протягом 14 днів, тобто до 05.09.2015р.

Починаючи з 06.09.2015 р. Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, і Позивач має право вимагати від Відповідача повернення боргу Сума простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ТОВ "ВИНФОРТ" за поставлений товар складає 194 517 (сто дев'яносто чотири тисячі п'ятсот сімнадцять) грн. 88 коп.

Відповідно до пункту 4.2. Договору № 416, крім суми основного боргу за прострочення платежу Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 25 % від суми неоплаченого в строк товару, у разі прострочення оплати більше 30 днів, що складає:

194 517,88 грн. х 25% = 48 629 грн. 47 коп.

Згідно п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань")

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»)

Суд, перевіривши розрахунок Позивача щодо сплати Відповідачем 3 437,37 грн. суми 3% річних, 8 218,38 грн. інфляційного збільшення, вважає його вірним, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Таким чином, станом на 08.04.2016 р. загальний борг Відповідача перед Позивачем складає:

194 517,88 грн. - основний борг;

48 629,47 грн. - штраф;

8 218,38 грн. - інфляційні нарахування;

3 437,37 грн. - 3% річних.

Суд встановив, що загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем становить 254 803 (двісті п'ятдесят чотири тисячі вісімсот три) грн. 10 коп.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 3908,61 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (65055, АДРЕСА_1 Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" (65012, Україна, м. Одеса, провулок Катаева, 3, п/р 2133 в ПАТ "Банк Восток", МФО 307123, ідентифікаційний код юридичної особи 30704028) - заборгованість у розмірі 254 803,10грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 3908,61 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.04.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова