ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.04.16р. Справа № 904/560/16

За позовом Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, (м. Павлоград, Дніпропетровська область)

до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, (м. Дніпропетровськ)

про стягнення моральної шкоди за порушення умов договору

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - адвокат (дог. від 18.02.16р.; посвідчення)

від відповідача: Котюк О.І. - представник (дов. № 9/6-206/КР від 02.12.15р.)

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до господарського суду із позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Дніпропетровській області (далі-відповідач) про стягнення моральної шкоди за порушення умов договору № 8438/14 від 01.06.06р., у сумі 90 000,00 грн.

Представники позивача у судове засідання з'явились, але витребувані судом документи не надали.

Представником відповідача у судовому засіданні поданий відзив на позовну заяву № 9/6-86 від 18.02.16р., в якому зазначає, що позовні вимоги позивача пред'явлені до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області є необґрунтованими в визначенні останнього як відповідача по справі та відсутності між сторонами наявного спору. В даному випадку Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем, оскільки між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договір № 8438/14 від 01.06.06р., на виконання вимог Закону України "Про національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.15р., що набрав чинності з 07.11.15р., Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 1399 від 07.11.15р. "Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ", яким Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області ліквідовано. Постановою Кабінету Міністрів України № 834 від 13.10.15р. утворено Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.

Відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів між позивачем, відповідачем та Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області 07.11.2015 року було укладено угоду про заміну сторони в договорі № 8438/14 від 01.06.06р., згідно якої усі права та обов'язки УДСО при ГУМВС України в Дніпропетровській області за договором з 01.12.2015 року переходять до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд замінити у справі № 904/560/16 неналежного відповідача - Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на належного відповідача - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.16р. здійснено заміну відповідача - Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на належного відповідача - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, 4; ). Розгляд справи відкладено на 10.03.16р. на 12 год. 40 хв.

03 березня 2016 року представником позивача подано у судовому засіданні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: оригінали пояснень, копії трудових договорів, копія протоколу огляду місця події від 16.12.15р.

Представником Управління поліції охорони в Дніпропетровській області 04.03.16р. надано до канцелярії суду відзив на позовну заяву № 905/43/23/6-2016 від 04.03.16р., в якому з вимогами позивача не погоджується та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10 березня 2016 року представник відповідача у судовому засіданні надав клопотання № 918/43/23/6-2016 від 10.03.16р., яким просить долучити документи до матеріалів справи, а саме: лист № 42/12-3386 від 04.03.16р., в якому надана відповідь на запит відповідача Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо співвідношення часу, зазначеного на відеозапису камер відеоспостереження, встановлених і магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" та реального часу кримінального правопорушення, що сталось 16.12.15р. о 14 год. 52 хв.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.03.16р., на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 13.04.16р. о 11 год. 15 хв.

13 квітня 2016 року представником відповідача у судовому засіданні надано доповнення до відзиву № 1197/4323/6-2016 від 31.03.16р., в якому зазначає, що осіб, які надавали пояснення, не можна вважати неупередженими, оскільки, у разі визнання ними факту несвоєчасного натиснення кнопки тривожної сигналізації, відповідальність за наслідки пограбування може бути покладено на них. З огляду на це, Новомосковським МВ УПО Дніпропетровської області направлено запит до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо стану кримінального провадження № 0003341 від 16.12.15р. У зв'язку з чим долучає до матеріалів справи лист № 42/12-3904 від 17.03.16р. Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

В судовому засіданні заслухані пояснення по суті позову представників сторін.

Суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2006 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як замовник, та Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Дніпропетровській області, як охорона, було укладено договір централізованого спостереження за станом системи тривожної сигналізації та реагування ГЗ ПЦО на відповідні сигнали № 8438/14.

Цей договір укладається на 3 (три) роки і набирає чинності з дня підписання (п. 9.1. договору).

Згідно п. 1.1. договору, замовник передає, а охорона приймає під спостереження систему тривожної сигналізації (сигналізацію), встановлену на об'єкті замовника, зазначену в дислокації - розрахунку (додаток № 1), що є невід'ємною частиною договору та негайно направляє наряд міліції охорони на об'єкт у разі її спрацювання.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що спостереження сигналізації, встановленої на об'єкті, здійснюється у дні і години, вказані у дислокації - розрахунку. Особливими умовами договору можуть бути передбачені обставини або умови, за яких період спостереження вважається припиненим.

Сума договору визначається сторонами на основі дислокації - розрахунку. В разі зміни норм витрат на здійснення спостереження, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення інших заходів, що викликають зміну суми витрат на спостереження, сума договору змінюється на основі даного "охороною" обґрунтованого розрахунку без переоформлення договору (п. 3.1. договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.1.4. договору, замовник зобов'язаний не розголошувати стороннім особам правила користування сигналізацією.

Охорона зобов'язана здійснювати в дні і години, вказані у дислокації, розрахунку, спостереження сигналізації, встановленої на об'єктах "замовника". Здійснювати негайний виїзд міліції охорони на об'єкт "замовника" при спрацюванні сигналізації на цьому об'єкті (п.п. 5.1., 5.1.1., 5.1.2. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, охорона не несе матеріальної та будь-якої іншої відповідальності за збереження матеріальних та інших цінностей на об'єкті, обладнаному сигналізацією, що знаходиться під спостереженням.

З матеріалів справи вбачається, згідно акту обстеження від 29.09.15р., який був підписаний позивачем та відповідачем, останнім було рекомендовано в строк до 01.11.15р. встановити ПКП типу "Лунь 9т" для запобігання випадків саботажу телефонної лінії. Вказані рекомендації позивачем виконано в повному обсязі.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором № 8438/14 від 01.06.2006р. не виконав.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, 16 грудня 2015 року в період часу з 14 год. 52 хв. до 14 год. 54 хв. невідомі особи із застосуванням зброї скоїли розбійний напад на об'єкт позивача - магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований за адресою: АДРЕСА_1, звідки заволоділи майном, яке належить позивачу, на загальну суму 2 075 301, 00 грн., що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0003341 (а.с. 14) та актом інвентаризації від 16.12.15р. (а.с. 21-30), копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Під час скоєння розбійного нападу продавці магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1" у відповідності до інструкцій та інструктажів відповідача натиснули кнопку тривожної сигналізації декілька разів, яка спрацювала, що підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 24.12.15р., які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 15-20).

Проте в порушення умов договору № 8438/14 від 01.06.06р. відповідачем не було здійснено спостереження сигналізації та негайний виїзд міліції охорони на об'єкт позивача при спрацюванні сигналізації, що призвело до того, що злочинців не було затримано.

У зв'язку з чим, позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась у втратах немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань у зв'язку з порушенням права власності і погіршенням стану здоров'я.

На підтвердження своїх вимог, в додатках до позовної заяви Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надала копію виписного епікризу КЗ "Павлоградська міська лікарня № 4" Дніпропетровської обласної ради (а.с. 31).

Таким чином, заборгованість Житлово-будівельного кооперативу № 11 "Дзержинець" перед підприємством позивача за поставлену теплову енергію складає у сумі 31 374,63 грн.

Таким чином, внаслідок ушкодження майнових прав та інтересів особи, зокрема і договірних правовідносин, через втрату майна - товару на суму 2 075 301,00 грн, позивач зазнала моральної шкоди, у зв'язку з чим, змушена була звернутись за захистом своїх законних прав та інтересів до господарського суду.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду за порушення умов договору № 8438/14 від 01.06.06р., у сумі 90 000,00 грн..

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно приписам частини першої частини другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

На підставі частини другої статті 16 Цивільного кодексу України Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась за захистом своїх законних прав та інтересів до господарського суду.

Однак, Управління поліції охорони в Дніпропетровській області заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до угоди про заміну сторони від 07.11.15р. в договорі № 8438/14 від 01.06.06р. Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області надавались охоронні послуги позивачу з 01.12.2015 року в порядку, в строки, та в обсягах, передбачених умовами договору.

Відповідачем зазначено, що 16 грудня 2015 року о 14 год. 58:37 хв. на пульт центрального спостереження останнього надійшов сигнал тривоги про спрацювання ручної системи тривожної сигналізації на об'єкті позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1". На вказаний об'єкт о 14 год. 58:58 хв. було направлено групу реагування, що підтверджується витягом з електронного реєстру подій ПЦС УПО.

З огляду на викладене, умови п. 5.1.2. договору відповідачем виконано в повному обсязі, оскільки час прибуття групи реагування на об'єкт замовника умовами договору не визначений. Факт спрацювання сигналізації саме у вказаний час підтверджується також записом чергового пульту ПЦС УПО у відомості за добу від 16.12.2016р., висновком службового розслідування УПО Дніпропетровської області від 05.01.2016р., записом у бортовому журналі № 20 службового автомобіля ВАЗ 21213 д/н НОМЕР_1, письмовими поясненнями співробітників Новомосковського МВ УПО в Дніпропетровській області, які безпосередньо виїзжали на об'єкт Позивача після спрацювання сигналізації: молодшого інспектора старшого сержанта поліції ОСОБА_8 та поліцейського водія старшого сержанта поліції ОСОБА_9.

Письмові пояснення згаданих посадових осіб міського відділу УПО, зокрема, містять інформацію про те, що на шляху слідування до об'єкту позивача від чергового відділу поліції надійшло повідомлення про здійснення розбійного нападу на об'єкт позивача двома невідомими особами, які після скоєння злочину побігли, орієнтовно, в напрямку вулиць Шевченка та Полтавської. Вказані пояснення, разом із витягом з кримінального провадження № 0003341, в якому міститься інформація щодо часу злочину (з 14:52 до 14:54), підтверджують також той факт, що сигнал тривоги надійшов на ПЦС відповідача щонайменше через чотири хвилини після того, як зловмисники залишили місце злочину. Таким чином, будь-якої вини відповідача у тому, що злочинців, які здійснили розбійний напад на об'єкт позивача, не було затримано, не вбачається, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками злочину - збитками, спричиненими позивачу.

Крім того, після отримання повідомлення про здійснення розбійного нападу на об'єкт охорони від чергового відділу поліції, співробітники відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вжили всіх належних заходів для виявлення і затримання злочинців, а саме - здійснили оперативне патрулювання прилеглої до об'єкту відповідача території, що також підтверджується їх письмовими поясненнями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 95-96).

Окремо слід зазначити, що позивач не надав переконливих доказів того, що під час розбійного нападу було викрадено товарно-матеріальних цінностей саме на ту суму, яка вказана у позовній заяві: акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що знаходились на об'єкті до скоєння злочину, та акту інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей, складеного після скоєння злочину. Перелік викрадених ювелірних виробів, наданий позивачем, засвідчений лише її власною печаткою та підписом - тож не може вважатися належним доказом по справі. Так само, копії протоколів допиту свідків по кримінальній справі, надані позивачем, не завірені підписом відповідальної особи та печаткою органу, який поводив дізнання.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із-за недоведеності письмовими доказами з огляду на наступне:

Про наведене зазначає й Верховний суд України у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 в редакції від 25 травня 2001 р. (далі - Постанова № 4 від 31 березня 1995 р.) зазначає, що моральною шкодою є "втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб".

Відшкодування моральної шкоди як спосіб захисту цивільних прав застосовується в усіх випадках заподіяння такої шкоди, коли наявні всі необхідні умови виникнення зобов'язання з її відшкодування. Насамперед ті, що закріплені у ст. 1167 Цивільного кодексу України. Згідно з цією статтею моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли закон передбачає її відшкодування незалежно від вини заподіювача шкоди. Аналогічний обов'язок виникає внаслідок порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України.

Позивач у позовній заяві зазначає, що суть спричиненої їй моральної шкоди полягає у стресі, пов'язаному із втратою майна внаслідок розбійного нападу.

Оскільки вини відповідача у втраті майна позивача, як і в тому, що зловмисників не було своєчасно затримано, не вбачається, вважаємо ствердження позивача щодо спричинення їй моральної шкоди з боку відповідача безпідставними.

Чинним законодавством України не встановлено можливості, або обов'язку відшкодування відповідачем моральної шкоди у даному випадку.

Слід зазначити, що пунктом 6.1. договору № 8438/14 від 01.06.2006р. визначено: "Охорона" не несе матеріальної та будь-якої іншої відповідальності за збереження матеріальних та інших цінностей на об'єкті, обладнаному сигналізацією, що знаходиться під спостереженням.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди з боку Управління поліції охорони в Дніпропетровській області умовами вказаного договору не передбачено.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Судом встановлено, що позивачем не доведено факт вини відповідача у втраті майна позивача, а відповідачем спростовано доводи позивача.

За наведених обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, відхиляє доводи позивача у справі, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.04.16р.

Суддя І.Ю. Дубінін