ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р.Справа № 916/156/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 1 від 11.01.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 за дорученням від 05.01.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/156/16:

За позовом: Приватного підприємства "НІКАРЕМСТРОЙ";

До відповідача: Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський";

про стягнення 87735,33 грн.

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство „НІКАРЕМСТРОЙ (далі Позивач) звернулось до комунального підприємства „Житлово - комунальний сервіс „Вузовський (далі Відповідач) із позовом про стягнення коштів посилаючись на те, що за договором поставки укладеним між сторонами у справі позивач поставив відповідачеві товар. за який відповідач частково розрахувався, у звязку з чим за останнім утворився залишок боргу, на який з підстав ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних та інфляційні втрати та на підставі ч.3 ст. 549, ч.2 ст.550 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК кодексу України нараховано пені.

Відповідач з вимогами не згоден з підстав, викладених у запереченні на позов. Проте, у засіданні суду 04.04.2016 р. представником відповідача надана копія п/д № 5403 від 04.04.2016 р. про сплату 10000 грн. за матеріали.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2016 р. за клопотанням позивача строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 06 квітня 2016 р.

В засіданнях суду оголошено перерви з 29.02.2016 р. по 23.03.216 р. та з 23.03.2016 р. по 04.04.2016 р., а також з 04.04.2016 р. по 06.04.2016 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання суду 06 квітня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами у справі 10 березня 2014р. укладений договір поставки №4/03/14 за яким (п.1.1 Договору) Постачальник (Відповідач) зобовязується передати у власність покупцю (Позивачеві) продукцію, а покупець зобовязався прийняти продукцію та оплатити її на умовах визначених у договорі.

За п. 5.1 Договору розрахунки між сторонами проводяться шляхом безготівкового перерахування кошітв на рахунок Позивача.

На виконання умов Договору Позивач по видатковим накладним, довіреностям до цих накладних (додані до позову) поставив відповідачеві продукцію на загальну суму 374375 грн. 76 коп. та виставив останньому рахунки на оплату отриманої продукції (рахунки додані до позову ).

Як встановлено судом у засіданні суду жодна із зазначених у позові видаткових накладних відповідачем не оспорюється.

Відповідач частково в сумі 328017 грн. 36 коп. розрахувався за отриману продукцію у звязку з чим за останнім утворився борг в сумі 46358 грн. 40 коп.

У звязку з несплатою вказаної суми боргу відповідачеві з підстав ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані 3% річних в сумі 1238 грн. та інфляційні втрати в сумі 18081 грн. 40 коп., та на підставі ч.3 ст. 549, ч.2 ст.550 Цивільного кодексу країни та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України нараховано пені в сумі 22057 грн. 52 коп.

У засіданні суду 04.04.2016 р. представником відповідача надано копія п/д № 5409 від 04.04.2016 р. про сплату 10000 грн. за отримані матеріали. Таким чином, сума боргу відповідача зменшується на вказану суму.

Проаналізувавши надане платіжне доручення суд вважає за необхідне в частині сплаченої суми провадження у справі припинити з підстав п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто у звязку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до п. 4.10 Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції із наступними змінами, питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи. Відповідні процесуальні дії суд може вчиняти й шляхом винесення відповідної ухвали як окремого процесуального документа, продовжуючи розгляд справи в іншій частині.

Таким чином, сума основного боргу зменшується на сплачену суму і отже до стягнення слід вважати 36358 грн. 40 коп. основного боргу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд приймає його до уваги та вважає правильним.

Перевірівши наданий позивачем розрахунок стягнення пені суд вважає що він виконаний неправильно за таких підстав.

За ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є неустойка, штраф і пеня.

Згідно пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, виходячи з приведеної норми, пеня, як вид штрафних санкцій, нараховується протягом 6 місяців місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто борг мав бути сплачений.

За ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України видами неустойки є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань

З аналізу наданого позивачем розрахунку випливає, що розмір пені розрахований в межах облікової ставки НБУ, але за річний, замість шестимісячного періоду, що суперечить пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Таким чином розмір пені за 6 місяців, тобто за період з 14.01.2016 р. по 14.07.2015 р., складає 8520,16 грн.

Свого розрахунку сум стягнення відповідач не надав.

При цьому суд зазначає, що позивач зазначає пеню як штрафну санкцію яка визначається подвійною обліковою ставкою НБУ, при цьому зазначає штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з посиланням на приписи ч.ч.1, 3 ст. 549, ч.2 ст. 550 Цивільного кодексу України та ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Як зазначено вище за ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є неустойка, штраф і пеня.

За ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України видами неустойки є штраф та пеня.

При цьому штраф відраховується у відсотках за невиконання або неналежне виконання зобовязання, а пеня у відсотках за невиконання або неналежне виконання грошового зобовязання.( ч.ч.2,3 ст. 549 Цивільного кодексу України)

У даному випадку йдеться про несвоєчасне виконання грошового зобовязання несвоєчасна сплата за отриманий товар.

Розмір пені встановлений ст.ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та становить в межах подвійної облікової ставки Національного банку України. Отже нарахування відповідачеві у даній справі пені в межах облікової ставки Національного банку України, але в межах 6 місяців (182 днів) суд вважає правильним.

З наведеного випливає, що вимоги позивача цілком обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами але підлягаючими задоволенню частково з урахуванням розміру пені в межах 6 місяців.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, п.1-1 ч.1 ст. 80 , ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "НІКАРЕМСТРОЙ" задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" (65088, м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 60А, ) на користь Приватного підприємства "НІКАРЕМСТРОЙ" (65103, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, вуд. 127, кв. 36, ) суму основного боргу за договором поставки №4/03/14 від 10.03.2014р. у розмірі 36358 (тридцять шість тисяч триста пятдесят вісім) грн. 40 коп., інфляційні у сумі 18081 (вісімнадцять тисяч вісімдесят одна) грн. 41 коп., 3% річних у сумі 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісім) грн., пеню у сумі 8520 (вісім тисяч пятсот двадцять) грн. 16 коп. та судовий збір у сумі 1165 (одна тисяча сто шістдесят пять) грн. 38 коп.

В решті вимог відмовити.

Припинити провадження у справі 916/156/16 в частині стягнення з Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" заборгованості за договором поставки №4/03/14 від 10.03.2014р. у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. з підстав п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України - у звязку з відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

У зв'язку з перебуванням судді Никифорчука М.І. з 11.04.2016р. по 20.04.2016р. включно на лікарняному, повний текст рішенння складено та підписано 21 квітня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук