ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

21 квітня 2016 р. Справа № 902/375/14

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції у справі

за позовом:Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1)

до:Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13)

про стягнення 621474,60 грн заборгованості згідно договору поставки природного газу

Представники сторін:

позивача: не з'явився;.

відповідача (скаржника):ОСОБА_1, представник за довіреністю;

Ленінського ВДВС: ОСОБА_2, представник за довіреністю.

В С Т А Н О В И В :

10.06.2014 року господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі №902/375/14, яким позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено та вирішено стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 621474,60 грн. 3% річних та 12429,49 грн. судового збору.

27.06.2014 року видано наказ про примусове виконання рішення суду по даній справі.

16.03.2016 року до Господарського суду Вінницької області надійшла скарга Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № б/н від 16.03.2016 року на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції.

Ухвалою суду від 18.03.2016 року дану скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 05 квітня 2016 року.

Ухвалою від 05.04.2016 року розгляд справи відкладено на 21.04.2016 року в зв'язку з неявкою представників позивача та органу ДВС, та не надання останнім витребуваних документів.

24.04.2016 року від КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» надійшла заява (вх. № канц. 06-52/2679/16) про уточнення позовних вимог, в якій останній, просить суд: визнати недійсною постанову головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» від 31.07.2014 року (виконавче провадження № 44216909) та зобов'язати Ленінський відділ Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява представника позивача про уточнення вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

В судове засідання 21.04.2016 року з'явився представник відповідача (скаржник) та представник відділу ДВС.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення, копія якого міститься в матеріалах справи, крім того на адресу суду надійшли заперечення на скаргу в яких позивач заперечує проти задоволення.

Суд, дослідивши скаргу та матеріали виконавчого провадження № 44216909 встановив наступне.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10 червня 2014 року по справі № 902/375/14 позов було задоволено повністю та стягнуто з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 621474,60 грн. 3% річних та 12429,49 грн. судового збору.

На виконання рішення суду 27 червня 2014 року по справі № 902/375/14 було видано наказ.

Заслухавши представника скаржника та представника органу ДВС, оглянувши подані в справу докази, суд встановив, що на підставі заяви ДП "Газ України" НАК "Нафтогаз України" від 30 червня 2014 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження стосовно виконання наказу господарського суду Вінницької області від 27 березня 2014 року по справі №902/375/14, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП № 44216909) від 31.07.2014 року та на підставі даної заяви накладено арешт на майно боржника, що зокрема стверджується постановою (ВП № 44216909) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2014 року.

В подальшому 11.08.2014 року було приєднано виконавче провадження № 44216909 до зведеного виконавчого провадження № 45288668, яке ведеться Ленінським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, оскільки на виконанні у відділі знаходиться інше виконавче провадження про стягнення із зазначеного боржника.

22.04.2015 р. на адресу відділу надійшла заява ДП "Газ України" НАК "Нафтогаз України" № 31/13-1435 від 17 квітня 2015 року про відсутність заборгованості по виконавчому провадженню.

28 квітня 2015 року державним виконавцем керуючись п. 8 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із відсутністю заборгованості перед стягувачем. У зв'язку із не сплатою виконавчого збору, постанова про виконавчий збір виведена в окреме провадження і тому арешт накладений на майно боржника не знімався (даний факт зазначено у відзиві органу ДВС на скаргу).

16 березня 2016 року від комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надійшла скарга № б/н на дії державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького управління юстиції, яка мотивована наступним:

15.03.2016 року комунальному підприємству Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» стало відомо про арешт майна боржника (КП ВМР "ВМТЕ") та оголошення заборони на його відчуження згідно виконавчого провадження ВП № 43877131 від 07.07.2014 року, відносно виконання наказу господарського суду Вінницької області № 902/312/14, виданого 16.06.2014 року за яким з Боржника на користь приватного підприємства "Сонячне Об'єднання" стягується 200000,00 грн. заборгованості; 1506,24 грн. 3% річних; 4946,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

При цьому, скаржник зазначає, що про існування постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції йому стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта КП ВМР "ВМТЕ" () (далі - Інформаційна довідка). Інформаційну довідку було замовлено з метою виконання покладених функцій на Скаржника згідно Статуту Скаржника, а саме пунктом 5.5 Статуту зазначено, що: "ОСОБА_3 надано право списувати основні засоби, в порядку визначеному чинним законодавством України та рішенням Вінницької міської ради". Постанова органом виконання Скаржнику не надавалась та Скаржником отримана не була.

Скаржник зазначає, що державний виконавець, вчиняючи виконавчі дії по виконавчому провадженню щодо накладення арешту на майно боржника провів їх упереджено та не об'єктивно, що загалом призвело до порушення гарантованих прав та інтересів Скаржника.

Оскільки, згідно Інформаційної довідки № 55166727 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що все нерухоме майно Скаржнику належить на праві господарського відання. І тому, відповідно до частини 3 та 4 статті 77 Господарського кодексу України встановлено, що: "Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.

Казенне підприємство не має права відчужувати або іншим способом розпоряджатися закріпленим за ним майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно входить".

Крім того згідно п. 5.2, 5.3 Статуту Скаржника зазначено, що: "ОСОБА_3 складають основні фонди, оборотні кошти, а також інші цінності та фінансові ресурси. Майно підприємства відображається і його самостійному балансі. ОСОБА_3 є комунальною власністю територіальної громади міста та передається підприємству в експлуатацію на правах господарського відання. ОСОБА_3 користується майном без права відчуження його основних засобів, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та Статуту ОСОБА_3. На це майно не може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів ОСОБА_3".

На підставі викладеного скаржник зазначає, що накладаючи арешт на нерухоме майно Скаржника, державний виконавець не з'ясував, хто є його дійсним власником, в зв'язку з чим арешт було накладено на нерухоме майно, яке не належить Скаржнику.

Враховуючи зазначене, скаржник просить суд, визнати недійсною постанову головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» від 31.07.2014 року (виконавче провадження № 44216909) та зобов'язати Ленінський відділ Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків щодо поданої скарги.

Згідно ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

В Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 роз'яснено, що у вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням статті 121-2 ГПК, господарським судам слід мати на увазі таке (п. 9).

За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як- от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів (п. 9.1.).

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, державний виконавець, вчиняючи виконавчі дії щодо накладення арешту на майно боржника провів їх упереджено та не об'єктивно, що загалом призвело до порушення гарантованих прав та інтересів Скаржника.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до загальних положень про право власності, встановлених главою 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтями 324-327 Цивільного кодексу України визначено об'єкти та суб'єктів права власності Українського народу, права приватної власності, права державної власності, права комунальної власності.

Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 Господарського кодексу України).

Стаття 136 Господарського кодексу України визначає право господарського відання речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 135 Господарського кодексу України власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно, зокрема, на праві господарського відання.

Частиною першою статті 134 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб'єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина перша статті 24 Господарського кодексу України). Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (частина третя статті 78 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 9 статті 78 Господарського кодексу України, зазначено, що особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, з встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 77 Господарського кодексу України встановлено, що орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень. Казенне підприємство не має права відчужувати або іншим способом розпоряджатися закріпленим за ним майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно входить .

Крім того як зазначалось вище в статуті боржника чітко прописано, що підприємство користується майном без права відчуження його основних засобів, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та Статуту ОСОБА_3. На це майно не може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів ОСОБА_3".

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що накладаючи арешт на нерухоме майно Скаржника (КП ВМР Вінницяміськтеплоенерго»), державним виконавцем в межах виконавчого провадження (ВП № 44216909) стосовно виконання наказу по справі № 902/375/14 від 27.06.2014 року було накладено арешт на нерухоме майно, яке не належить Скаржнику (КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго»).

Тому вимога скаржника про визнання недійсної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підлягає задоволенню.

В задоволені вимоги про зобов'язання Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького МУЮ відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт, слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Оскільки відповідно до вище викладеної статті, виконавиць зобов'язаний повідомити органи (установи), яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, а тому не має необхідності суду зобов'язувати ДВС відкликати повідомлення про арешт та заборону відчуження майна , на яке було накладено арешт.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства суд, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 115, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу (№ б/н від 16.03.2016 року) комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на дії органу виконання рішень суду - задовольнити частково.

Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» від 31.07.2014 року (виконавче провадження № 44216909).

Відмовити в зобов'язанні Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

Копію ухвали направити згідно переліку.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1);

3 - відповідачу (21100, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13);

4 - Ленінський відділ ДВС Вінницького МУЮ (21000, м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 15а).