ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 квітня 2016 року Справа № 32/5009/5385/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.
суддівКоробенка Г.П., Кравчука Г.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПриватного акціонерного товариства "Приазовкурорт", м. Бердянськ, Запорізька обл.
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року
у справі господарського суду Запорізької області
за позовомЗаступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ
до1. Якимівської районної державної адміністрації, смт. Якимівка, Запорізька обл.; 2. Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (правонаступник ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"), м. Київ; 3. Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (правонаступник ЗАТ "Приазовкурорт"), м. Бердянськ, Запорізька обл.
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів1. Комунального підприємства "Якимівське бюро технічної інвентаризації", смт. Якимівка, Запорізька обл. 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Харків; 3. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, смт. Кирилівка, Запорізька обл.
провизнання недійсним розпорядження № 125 від 17.03.2003 року, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (№ 05/458 25.03.2016 року) на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року у справі № 32/5009/5385/11 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

01.09.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 року № 484-VIІІ, яким внесено зміни до Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого ставка судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, встановлена підпунктом "5" пункту 2 частини 2 статті 4 і становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

У даній справі предметом спору є три окремі вимоги майнового та немайнового характеру, а саме: визнання недійсним та скасування розпорядження Якимівської районної державної адміністрації № 125 від 17.03.2003 року "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ "Приазовкурорт" санаторій "Кирилівка"; визнання права власності держави в особі Фонду державного майна України на комплекс будівель і споруд, філії ПрАТ "Приазовкурорт" санаторій "Кирилівка", загальною вартістю 2 691 715 грн.; витребування із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" спірного комплексу будівель і споруд та повернення його у власність держави в особі Фонду державного майна України, а тому судовий збір повинен бути сплачений за кожну з таких вимог.

Поряд з цим, щодо вимоги про визнання права власності на комплекс будівель і споруд, необхідно враховувати, що згідно позовної заяви їх вартість становить 2 691 715 грн.

Відповідно до п. п. 3.7 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 у випадку подання позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з 01.09.2015 розмір судового збору визначається відповідно до Закону України "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII. Відповідне положення застосовується також до скарг і заяв, що подаються у справах, рішення суду першої інстанції у яких прийнято до 01.09.2015. Розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015, розраховується виходячи з суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом. При цьому якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 року за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

З матеріалів справи вбачається, що позов Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про визнання недійсним розпорядження № 125 від 17.03.2003 року, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння було подано у вересні 2011 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що на момент звернення з позовною заявою до суду першої інстанції був чинний Декрет Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 року № 7-93, відповідно до якого ставка державного мита, яка підлягала сплаті за подання заяви для розгляду справи в першій інстанції, визначеної підпунктами "а" і "б" пункту 2 статті 3 становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (25 500 грн.), а із позовних заяв немайнового характеру - 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (85 грн.).

Відтак, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що звернувшись з касаційною скаргою скаржник повинен був сплатити судовий збір та додати до неї докази його сплати виходячи з розрахунку, наведеного у вказаних нормах Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" та Закону України "Про судовий збір", а саме 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто із суми 25 670,00 грн.

Однак, як вбачається з платіжних доручень № 4259 від 15.03.2016 року та № 4273 від 15.03.2016 року скаржником сумарно було сплачено судовий збір лише у розмірі 3 614, 40 грн., а повинно було бути сплачено на момент подання касаційної скарги у розмірі 30 804 грн.

Отже, суд касаційної інстанції відзначає, що судовий збір не було сплачено у повному розмірі.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на ту обставину, що додані заявником до касаційної скарги платіжні доручення № 4259 від 15.03.2016 року та № 4273 від 15.03.2016 року не можна вважати належними доказами оплати судового збору у встановленому законодавством порядку, оскільки в них зазначено невірний рахунок отримувача та неправильно вказано призначення платежу, а саме - замість оскаржуваної постанови вказано, що судовий збір сплачено за подання касаційної скарги на ухвалу суду, навіть без зазначення номера справи та дати оскаржуваного судового акту.

За таких обставин, Вищий господарський суд України не може прийняти касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (№ 05/458 25.03.2016 року) на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року до провадження і вона підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 86, 110, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (№ 05/458 25.03.2016 року) на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року у справі № 32/5009/5385/11 повернути скаржнику.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіГ.П. Коробенко

Г.А. Кравчук