ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 922/5212/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.

при секретарі Марченко В.В.

за участю представників:

позивача - Марченко С.О. за довіреністю №08-11/7218/2-15 від 26.11.2015 р.,

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю від 23.04.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. № 459 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26 січня 2016 року по справі № 922/5212/14

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Вовчанськ, Харківська область,

про повернення безпідставно набутого майна та стягнення 633169,94 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення доходу від безпідставно набутого майна (земельної ділянки) з 01.11.2011 по 31.10.2014 в сумі 633169,94 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зауважував на тому, що відповідач без достатньої правової підстави користується земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді м. Харкова, і відповідно до статей 1212-1215 ЦК України зобов'язаний повернути дане майно і відшкодувати доходи, отримані відповідачем від безпідставно набутого майна, визначені Харківською міською радою в розмірі 633169,94 грн., виходячи з розміру орендної плати.

Рішенням Господарського суду Харківської області (суддя Жигалкін І.П.) від 12.01.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Пуль О.А., судді - Фоміна В.О., Шевель О.В.) від 07.07.2015 у справі № 922/5212/14, у задоволенні позову про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі позивача безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,112934 га, яка розташована по АДРЕСА_1 у м. Харкові та про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633169,94 грн. - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.10.2015 року касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 та рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2015 у справі №922/5212/14 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 633 169,94 грн. скасовано і в цій частині направлено справу на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 у справі № 922/5212/14 залишено без змін.

Скасовуючи судові акти першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 633 169,94 грн., суд касаційної інстанції зазначив, що судами не надано оцінки доводам позивача про те, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, Харківська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у вигляді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди у спірній сумі.

Крім того, суд касаційної інстанції зауважив на тому, що судами попередніх інстанцій не досліджено доказів, які підтверджують те, що відповідач, як власник нерухомого майна, з метою подальшого укладення договору оренди спірної земельної ділянки, звертався до міського голови про затвердження проекту відведення земельної ділянки, на якій таке майно розташоване; не дали оцінки тій обставині, що в матеріалах справи відсутні дані щодо дійсного існування складеного проекту відводу земельної ділянки про затвердження якого відповідач клопоче у заяві; не проаналізували які дії вчиняв відповідач після подання заяви, враховуючи, що з моменту звернення із заявою у 2006 році станом на момент подання позову пройшло 8 років.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року по справі №922/5212/14 (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року по справі №922/5212/14 в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення 633169,94 грн. та в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд не прийняв до уваги позицію Вищого господарського суду України, викладену у п. 2.1.2 постанови пленуму №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" та не надав оцінки тому факту, що придбання відповідачем нежитлової будівлі у особи, яка не мала належним чином зареєстрованих речових прав на спірну земельну ділянку, не свідчить про перехід до відповідача права власності або користування в тому ж обсязі, що був у попереднього користувача.

Як вказує скаржник, докази, надані позивачем, свідчать про відсутність у відповідача підстав, визначених законом, для набуття земельної ділянки, що вказує на обґрунтованість висновків позивача про відсутність достатніх правових підстав для набуття, збереження майна (земельної ділянки) у відповідача.

Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст. 224 ГК України, стягненню за якими підлягає майнова шкода (збитки), завдані неправомірними діями чи бездіяльністю особи, яка її завдала, за наявності вини останньої, тобто при доведеності складу цивільного правопорушення. В той час, як вимоги позовної заяви ґрунтувались на тому, що безпідставне набуття майна (земельної ділянки) з боку відповідача не є результатом протиправної поведінки, а є наслідком законних дій, а саме, придбання відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо пов'язана із земельною ділянкою, що дає підстави застосувати до спірних правовідносин положення ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Також, скаржник наполягає на правомірності здійсненого розрахунку доходу, одержаного відповідачем від використання безпідставно набутого майна в розмірі 653708,24 грн., посилаючись на те, що такий розрахунок було здійснено з урахуванням даних нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 та 01.01.2013, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 25.12.2007 №335/07 та від 03.07.2013 №1209/13.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року апеляційну скаргу Харківської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.03.2016.

15.03.2016 відповідачем через канцелярію суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу (вх. №2875 від 15.03.2016), в якому він заперечує проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2016 законним та прийнятим за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення. Зокрема, посилається на вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, направлених на укладення договору оренди з Харківською міською радою, а саме, отримання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки, розробку необхідної документації та передання позивачу пакету документів, необхідних для вирішення питання щодо укладення договору оренди. Разом з тим, зазначає, що доказів на підтвердження здійснення відповідних заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3 позивачем не надано, що виключає наявність складу цивільного правопорушення та унеможливлює стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633169,94 грн. в порядку ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень № 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29 загальною площею 313,8 кв.м. в будівлі літ. "А-1" по АДРЕСА_1 у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 № 3406, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2014 року № 18813280. (а.с. 26-27 т. 1)

Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2014 року № 18813280 також підтверджується, що нежитлові приміщення № 22а, 25,26 в літ. "А-1" загальною площею 96.6 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Харкові належать на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № 3171 від 30.08.2010 року про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону).

Згідно Акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 22.10.2014, складеного головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради у присутності інженера - геодезиста та інженера землевпорядника, встановлено, що земельну ділянку площею 0,112934 га по АДРЕСА_1 у м. Харкові відповідач використовує для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" та тимчасових споруд (автомайстерня, автомийка).

За результатами комплексного вивчення наявних матеріалів та проведеного обстеження земельної ділянки на місцевості встановлено, що ФОП ОСОБА_3 з 31.10.2001 року та на час складення Акту обстеження (станом на 22.10.2014) земельна ділянка використовується без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України.

Також, в Акті обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки зазначено, що на підставі рішення 19 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.02.2004 р. №22/04 СПД-ФО ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,1450 га по АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня).

Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області листом за вих. № 290/08 від 24.01.2014 р. повідомило Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, що станом на 29.12.2012 р. в Управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1. (а.с.24 т. 1)

Департамент земельних відносин Харківської міської ради за вих. № 2732/0/225-14 від 17.03.2014 р. повідомив Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, що рішенням 19 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.02.2004 р. №22/04 СПД-ФО ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,1450 га по АДРЕСА_1 (Московський район), для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня). (а.с. 25 . 1)

Відповідно до листа ДПІ у Московському районі м. Харкова №5515/9/20-34-15-03-38 від 23.06.2014 відповідач на обліку в ДПІ як платник плати за землю за земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстрований.

Як вважає позивач, вказані обставини свідчать про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки, а наявність на земельній ділянці об'єктів нерухомості, які належать на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Посилаючись на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Харкові, позивач вважає, що відповідач використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Позивач здійснив розрахунок доходу, одержаного відповідачем та зазначає, що розмір доходу від безпідставно набутого майна (земельної ділянки) територіальної громади м. Харкова, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача за період з 01.01.2014 р. по 31.10.2014 складає 149145,10 грн. та відповідно розрахунку доходу одержаного від безпідставно набутого майна (земельної ділянки) за період з 01.11.2011 по 31.12.2013 р. складає 484024,84 грн. (а.с. 21-22 т. 1)

Таким чином, на думку позивача, не здійснення відповідачем оплати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки, а саме несплата орендної плати, призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок, одержання відповідачем доходів в результаті використання цієї земельної ділянки, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Матеріально-правовою підставою позову позивач визначив статті 1212-1215 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що ФОП ОСОБА_3 набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та використання, з наміром у майбутньому укласти договір оренди землі. Разом з тим, дослідивши обставини справи суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували здійснення ним відповідних заходів щодо укладання договору оренди земельної ділянки після звернення відповідача із відповідною заявою. У зв'язку з цим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно ототожнено поняття щодо безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, з бездіяльністю з боку відповідача щодо укладення договору оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Харкові. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633169,94 грн., в порядку статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України визнані судом недоведеними та у їх задоволенні було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом даного господарського спора є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633 169,94 грн.

Позов обґрунтований положеннями ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

За таких обставин, визначальною підставою для застосування положень статтей 1212, 1213, 1214 ЦК України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов'язковому порядку вибути з його володіння.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що ФОП ОСОБА_3 набув нежитлове приміщення № 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 загальною площею 410,4 кв.м. в будівлі літ. "А-1" по АДРЕСА_1 у м. Харкові на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року № 3406, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року. (а.с. 77 -78 т. 2 )

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_3 набув належним чином нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 у незаборонений спосіб.

Згідно наявного в матеріалах справи реєстраційного посвідчення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.11.2001 року, нежитлові приміщення № 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 в будівлі літ. "А-1" загальною площею 410,4 кв.м., розташовані в м. Харкові по АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. від 31.10.2001 року № 3406 за реєстровим №2458. (а.с. 79 т. 2 )

Згідно інформаційної довідки з Реєстру права власності на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області від 11.03.2014 року № 18813280 ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень № 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29 загальною площею 313,8 кв.м. в будівлі літ. "А-1" по АДРЕСА_1 у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 № 3406. (а.с. 26-27 т. 1)

Порядок набуття прав на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду унормований статтею 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (чинного на час придбання спірного майна). За приписами наведеної норми, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

На момент пред'явлення позову діяла стаття 120 Земельного кодексу України від 25.10.01. Зазначеною статтею унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у застосуванні положень статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності. За змістом статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (п. 3.4 постанови).

Отже, права власності на житловий будинок, будівлю, споруду є безумовною підставою для виникнення права користування земельною ділянкою під відповідним нерухомим майном.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_3 на правомірній підставі набув право власності на нерухомість, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у м. Харків, то відповідач, у відповідності до вимог земельного законодавства, набув і право на земельну ділянку під такою нерухомістю на тих же умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому колегія суддів зауважує, що обов'язковою підставою застосування положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Так особа набуває майно в іншій спосіб ніж визначено положенням статті 11 Цивільного Кодексу України.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положенням абзацу 2 пункту 2.10. Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно.

В даному випадку судом апеляційної інстанції встановлено факт правомірного набуття майна за існування достатніх правових підстав, у незаборонений законом спосіб.

Таким чином, набуття відповідачем у власність нежитлових будівель, є саме тим правовим фактом, який породжує у відповідача в майбутньому цивільний обов'язок оформлення правових підстав користування даною земельною ділянкою.

Слід зазначити, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківської міської ради «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам» від 25.02.2004 р. № 22/04 ФОП ОСОБА_3 було надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок площею орієнтовано 0,1450 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня). (а. с. 39 том 2)

Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами справи, на виконання зазначеного рішення відповідачем було замовлено та виконано Проект відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня) по АДРЕСА_1, Московський район м. Харкова, Технічне завдання на виконання робіт по складанню проекту відведення земельної ділянки, яке було погоджено Начальником Харківського міського управління земельних ресурсів Ю.В. Саніним та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 12-29 т. 2)

Крім того, 'в матеріалах справи наявна заява ФОП ОСОБА_3 до Харківської міської ради від 15.08.2006 року, з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_3 звернувся до Харківської міської ради з проханням затвердити проект відводу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (авторемонтна майстерня) по АДРЕСА_1, Московський район м. Харкова. (а.с. 38 т. 2)

Встановленими по справі обставинами підтверджується, що ФОП ОСОБА_3 не ухилявся від укладення договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Харкові. Навпаки, останнім було здійснено дії, направлені на належне оформлення зазначеного договору як обов'язкової передумови укладання договору оренди земельної ділянки комунальної власності.

Разом з тим, відповіді на вказану заяву ФОП ОСОБА_3 позивачем не надано. Зазначені обставини Харківською міською радою в ході апеляційного провадження не спростовані.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з п. 3 Порядку оформлення договорів оренди землі у м . Харкові, що є додатком до рішення 24 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про затвердження Порядку оформлення договорів оренди землі у місті Харкові" від 03.10.2007р. №199/08 (далі Порядок №199/08 ) підставою для оформлення договору оренди землі є рішення міської ради про надання в оренду земельної ділянки.

Відповідно до п.4 цього Порядку №199/08 підготовка договору оренди землі проводиться управлінням земельних відносин протягом трьох місяців з дня прийняття рішення міською радою або проведення конкурсу (аукціону) щодо набуття права оренди землі та за умови наявності справи документації із землеустрою, яка повинна містити необхідний обсяг документів.

Згідно з п.п. 6,7 Порядку №199/08 для досягнення згоди щодо суттєвих умов договору оренди землі складається його проект за відповідною формою, який попередньо погоджується орендарем, управлінням земельних ресурсів.

Після попереднього погодження проекту договору оренди землі (орендарем, управлінням земельних відносин, юридичним департаментом) протягом 10-ти робочих днів виготовляються 3 примірники договору оренди землі, які підписуються орендарем та надаються на підпис Харківському міському голові.

Враховуючи наведене, позивач в особі повноважених органів, маючи намір укласти договір оренди земельної ділянки і отримавши від відповідача вищевказану заяву з проханням затвердити проект відводу земельної ділянки, мав своїм обов'язком, в силу покладених на нього законодавством повноважень, повідомити відповідача про результати розгляду його заяви для подальшого виконання відповідачем відповідних дій, що передують укладенню договору оренди.

Разом з тим, жодних дій, спрямованих на укладення відповідного договору Харківською міською радою вчинено не було, що свідчить про затягування процесу укладення відповідного договору саме з боку позивача.

Надаючи оцінку здійсненому позивачем розрахунку доходу, одержаного від безпідставно набутого майна (земельної ділянки) територіальної громади м. Харкова за період з 01.01.2014 р. по 31.10.2014 в розмірі 149145,10 грн. та за період з 01.11.2011 по 31.12.2013 р. в розмір 484024,84 грн., заявленого до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки необхідно встановити конкретний розмір такої земельної ділянки.

Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється: 1) юридичною особою, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) на замовлення орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 3) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Наданий позивачем до позову акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 22.10.2014 (а.с.13-14 т. 1) складено головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради. Докази про використання під час складання вказаного акту необхідної техніки, спеціалістів та документації в матеріалах справи відсутні, та позивачем не надані.

Відповідно до Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради (додаток № 130 до рішення Харківської міської ради 6 скликання від 24.11.2010 № 07/10 в редакції рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 №1188/13), він не має повноважень щодо визначення меж, розмірів земельних ділянок, а виконує на самоврядних засадах контрольну функцію належного використання земельних ділянок.

Колегія суддів також зазначає, що статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує, тобто предмет та підстави позову; зміна підстав чи предмету позову виходить за межі компетенції суду, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналізом вищенаведених правових норм визначено, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Проте, сама по собі відсутність оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість відповідача у справі (користувача земельною ділянкою) не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки право на користування земельною ділянкою, в силу Закону набувається в момент набуття права власності на будівлю, розташованої на цій земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи положення ст. 120 Земельного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його прав, як власника спірної земельної ділянки, шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених статтею 1212 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи в повному обсязі підтверджується, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та використання, з наміром у майбутньому укласти договір оренди землі, що в свою чергу унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України. При цьому, наявність правових підстав для набуття спірної земельної ділянки відповідачем, свідчить про неправомірність ототожнення позивачем поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України з не укладенням з боку відповідача договору оренди на спірну земельну ділянку.

Враховуючи, що правові підстави вважати, що відповідач є набувачем майна або зберігачем його у себе без достатньої правової підстави у розумінні статті 1214 Цивільного кодексу України відсутні, а дохід у розумінні цієї норми має бути отриманий саме стосовно майна, набутого або збереженого без достатньої правової підстави, визначені позивачем результати його розрахунків не можна вважати доходом у розумінні вказаної норми права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що заявлена позивачем вимога, на підставі положень 1212-1214 Цивільного кодексу України, про стягнення з відповідача на користь позивача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 633 169,94 грн. не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція з розгляду подібних спорів викладена у постановах Вищого господарського суду України у справах №922/4929/14 від 16.03.2016, № 922/912/15 від 02.03.2016, №922/5213/15 від 14.05.2015, №922/1544/15 від 05.11.2015.

Разом з тим, згідно з приписами статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 156 цього Кодексу, передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Отже, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 01.07.2015 у справі № 916/3311/14.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх прав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2016 по справі №922/5212/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2016 по справі №922/5212/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Лакіза В.В.