РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/27173/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Приватне акціонерне товариство "Піастрелла"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна комодитна група"

про стягнення 773994,42 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Нагинаєва К.О. за довіреністю № 12/6-67 від 12.11.2015

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 143 т. 1)) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" (відповідач) 769242,23 грн. на підставі Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 115857,20 грн. пені та 23385,03 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 та додатків № 1, № 2 до нього відповідачу була поставлена продукція, яка останнім оплачена не в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 (суддя Чинчин О.В.) порушено провадження у справі № 910/27173/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство "Піастрелла"

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_2 - головуючий суддя, судді Нечай О.В., Стасюк С.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 630000 грн. боргу, 23385,03 грн. 3 % річних та 42111,54 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 у справі № 910/27173/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_3 - головуючий суддя, судді Ропій Л.М., Рябуха В.І.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14 - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.09.2015 у справі № 910/27173/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_4 - головуючий суддя, судді Гоголь Т.Г., Дроботова Т.Б.) касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14 скасовано, матеріали справи скеровано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/1387 від 16.09.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/26372/14.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2015 справу № 910/27173/14 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 справу № 910/27173/14 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 02.11.2015 о 10:30 год.

02.11.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки ним не направлялись позивачу заявки на поставку спірної продукції, дана продукція відповідачем не отримувалась, тоді як зі змісту залізничних накладних, наданих позивачем на підтвердження факту поставки спірної продукції, слідує, що її одержувачем є не відповідач, а Приватне акціонерне товариство "Піастрелла", відповідач жодного разу не здійснив передоплати спірної продукції. В якості додатків до заперечень відповідач надав суду витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник відповідача з'явився.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представники позивача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 21.09.2015 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 21.09.2015 та встановлено, що позивач та третя особа вимоги зазначеної ухвали суду не виконали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представників позивача, третьої особи в судове засідання, невиконання останніми вимог ухвали суду від 21.09.2015 та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 16.11.2015 о 14:10 год.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2015, згідно яких відповідач вважає зазначену позивачем у позовній заяві суму заборгованості відповідача необгрунтованою, вказує на здійснену ним переплату в сумі 41 171,70 грн. згідно виставлених позивачем рахунків-фактур. В якості додатків до пояснень відповідач надав суду копії рахунків-фактур, видаткових накладних, залізничних накладних, сертифікатів якості та виписок банку за період з березня по серпень 2013 року та копії виписок банку за жовтень 2013 року.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 21.09.2015 та від 02.11.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, представники позивача подали супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2015, а саме копіями виписок з ЄДРПОУ стосовно позивача та відповідача станом на жовтень 2015 року; письмовим підтвердженням про відсутність аналогічного спору; клопотанням про витребування доказів, залучення до участі у справі в якості третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна комодитна група" та повідомленням про визначення необхідності участі у розгляді справи посадових осіб та інших працівників підприємства для дачі пояснень з питань, пов'язаних з вирішенням спору. Супровідний лист разом з доданим до нього документами залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, представники позивача подали клопотання про долучення до матеріалів справи претензії № 2022 від 14.08.2013 та додаткової угоди № 4 від 14.02.2013 до Договору купівлі-продажу № 0011/2008 від 28.02.2008. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, поданих 02.11.2015 через відділ діловодства суду, та у пояснення, поданих 16.11.2015 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні 16.11.2015 представники позивача підтримали клопотання про витребування доказів, подане 16.11.2015 в судовому засіданні разом супровідним листом, про витребування доказів.

Представники відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 проти задоволення зазначеного клопотання позивача заперечували.

Враховуючи нез'явлення представника третьої особи, невиконання останнім вимог ухвал суду від 21.09.2015, 02.11.2015, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 відкладено розгляд справи на 23.11.2015 о 12:00 год.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 21.09.2015, від 02.11.2015 та від 16.11.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 23.11.2015, представники позивача подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в тому числі таблиці № 1 "Господарські операції за період 1 січня 2013 - 31 липня 2013" та таблиці № 2 "Господарські операції за період 1 серпня 2013 - 31 грудня 2014" (а.с. 28-29 т. 5). З урахуванням даних, наведених в цих таблицях, позивач у поданому клопотанні стверджує, що в період з 16.02.2013 по 04.11.2013 ним було відвантажено відповідачу продукцію на загальну суму 3 784 354,20 грн. (з ПДВ), тоді як одержано оплати від останнього в період з 14.02.2013 по 10.12.2014 - 3 154 354,20 грн., отже, заборгованість відповідача становить 630 000,00 грн.

Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 23.11.2015 судом розглянуте та відхилене клопотання позивача, подане 16.11.2015 в судовому засіданні, про необхідність участі у розгляді справи посадових осіб та інших працівників підприємства для дачі пояснень з питань, пов'язаних з вирішенням спору.

В судовому засіданні 23.11.2015 судом розглянуте та задоволене клопотання позивача, подане 16.11.2015 в судовому засіданні, про витребування доказів, які позивач просив витребувати у ТОВ "Транснаціональна комодитна група", у ПрАТ "Піастрелла", у ТОВ "Деснянська кераміка", у ДФС України та ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві, ДПІ в Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві.

В судовому засіданні 23.11.2015 судом розглянуте та задоволене клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна комодитна група", подане позивачем в судовому засіданні 16.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 відкладено розгляд справи на 07.12.2015 о 12:00 год. та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна комодитна група" в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

23.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

07.12.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необхідністю більш тривалого часу для підготовки податківцями великого обсягу документів та запитуваної інформації на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2015 та неможливістю надання позивачем такої інформації в судове засідання, призначене на 07.12.2015.

07.12.2015 через відділ діловодства суду від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві надійшло повідомлення з інформацією на запит суду, в якому, зокрема, зазначено, що згідно поданих ТОВ "Деснянська кераміка" декларацій з податку на додану вартість у 2013 році останнє не декларувало взаємовідносини з ПрАТ "Піастрелла" (), тоді як взаємовідносини ТОВ "Деснянська кераміка" з ТОВ "Транснаціональна комодитна група" задекларовані у додатках 5 (розшифровках податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

В судове засідання, призначене на 07.12.2015, представники відповідача з'явилися.

Представники позивача в судове засідання 07.12.2015 не з'явилися, але повідомили суд про причини неявки, подавши 07.12.2015 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 07.12.2015, представники третіх осіб не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 23.11.2015 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 07.12.2015 судом розглянуте та задоволене клопотання позивача про відкладення розгляду справи, подане 07.12.2015 через відділ діловодства суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 відкладено розгляд справи на 22.12.2015 о 14:10 год.

21.12.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

21.12.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 895924,82 грн., з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних, 41634,72 грн. пені, 181188,00 грн. суми індексації, у зв'язку з інфляцією (а.с. 172, т. 5). В якості додатків до заяви додано пояснення по справі та документи для залучення до матеріалів справи, зокрема, Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (додаток № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість), розрахунок розміру позовних вимог станом на 21.12.2015 (таблиця № 3 - а.с. 222, т. 5).

22.12.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

В судове засідання, призначене на 22.12.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судове засідання, призначене на 22.12.2015, представники третіх осіб не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 23.11.2015 та від 07.12.2015 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 22.12.2015, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 21.12.2015 через відділ діловодства суду, про збільшення позовних вимог. Відповідно до зазначеної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача 895924,82 грн., з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних, 41634,72 грн. пені, 181188,00 грн. суми індексації, у зв'язку з інфляцією.

Представники позивача в судовому засіданні 22.12.2015 зазначену заяву підтримали, надали усні пояснення та просили суд задовольнити заяву про збільшення позовних вимог. Представники відповідача заперечували проти задоволення заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як зазначено в абз. 4 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Виходячи зі змісту раніше поданих позивачем позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, суд розцінив заяву позивача, подану 21.12.2015 через відділ діловодства суду, одночасно як заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 43102,11 грн. 3% річних, як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 41634,72 грн. пені, а в частині стягнення 181188,00 грн. інфляційних втрат - як заяву про зміну предмету і підстав позову.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача, подану 21.12.2015 через відділ діловодства суду, в частині збільшення розміру позовних вимог про стягнення 43102,11 грн. 3% річних та в частині зменшення позовних вимог про стягнення 41634,72 грн. пені.

Водночас, у вищенаведеній заяві позивач просив також стягнути з відповідача 181188,00 грн. інфляційних втрат, тоді як предметом позову у справі № 910/27173/14 було визначено стягнення з відповідача 769242,23 грн. на підставі Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 115857,20 грн. пені та 23385,03 грн. 3 % річних. Таким чином вимога позивача про стягнення 181188,00 грн. інфляційних втрат є одночасною зміною і предмета, і підстав позову, що, відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, є неможливим.

Отже, позовними вимогами позивача, виходячи з яких розглядається спір, є вимоги про стягнення з відповідача 714736,83 грн. на підставі Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних, 41634,72 грн. пені.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 22.12.2015, подали клопотання про витребування доказів у ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві, у Артемівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області та у ТОВ "Деснянська кераміка".

Представники позивача в судовому засіданні 22.12.2015 вищезазначене клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні 22.12.2015 судом розглянуте та задоволене вищезазначене клопотання позивача про витребування доказів.

Представники позивача в судовому засіданні 22.12.2015 подали клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 відкладено розгляд справи на 25.01.2016 о 12:50 год.

23.12.2015 через відділ діловодства суду від Державної фіскальної служби України надійшло повідомлення на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2015, в якості додатків до якого додані відомості з Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб станом на 01.12.2015, відомості з системи автоматизованого співставлення - податкове зобов'язання станом на 01.12.2015 за 2013 рік, відомості з системи автоматизованого співставлення - податковий кредит станом на 01.12.2015 за 2013 рік (ТОВ "Деснянська кераміка", ТОВ "Транснаціональна комодитна група").

12.01.2016 через відділ діловодства суду від Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві надійшло повідомлення з інформацією на запит суду, в якості додатків до якого додано належним чином завірені копії податкових декларацій з податку на додану вартість та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5) ТОВ "Деснянська кераміка" () за лютий - червень, серпень, жовтень та листопад 2013 року. Суд повідомлено, що відповідно до податкової звітності ТОВ "Деснянська кераміка" () мало взаємовідносини з ТОВ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" () протягом лютого - червня, серпня, жовтня - листопада 2013 року.

16.01.2016 через відділ діловодства суду від Державної фіскальної служби України надійшла копія листа № 905/7199-99-15-01-02-17 від 13.01.2016 про надання інформації.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представники третіх осіб в судове засіданні 25.01.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 23.11.2015, від 07.12.2015 та від 22.11.2015 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, подали письмові пояснення по справі. Письмові пояснення разом з доданими до них документами залучені до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 25.01.2016 представники позивача надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням пояснень по справі, поданих 21.12.2015 через відділ діловодства суду разом із заявою про збільшення позовних вимог, позовні вимоги про стягнення з відповідача 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних та 41634,72 грн. пені підтримали повністю.

В судовому засіданні 25.01.2016 представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, поданих 02.11.2015 через відділ діловодства суду, та у поясненнях, поданих 16.11.2015 через відділ діловодства суду.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової експертизи та забезпечення сторонам можливості надати суду питання, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

Враховуючи вищезазначене та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України та необхідність призначення у справі судової експертизи, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 відкладено розгляд справи на 15.02.2016 о 10:50 год. та зобов'язано сторони і треті особи надати суду перелік питань, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

01.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Головне управління ДФС у м. Києві надало інформацію на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 у справі № 910/27173/14.

10.02.2016 через відділ діловодства суду позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому запропонував питання, яке, на думку позивача, необхідно поставити на вирішення судовому експерту.

15.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач звернувся з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи, а саме додатків № 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за 2013 рік (Додаток № 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат")

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представники третіх осіб в судове засіданні 15.02.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 15.02.2016, підтримали клопотання, подане 15.02.2016 через відділ діловодства суду, про долучення доказів до матеріалів справи. Клопотання позивача судом задоволено.

В судовому засіданні, призначеному на 15.02.2016, представники позивача підтримали клопотання, подане 10.02.2016 через відділ діловодства суду, про призначення судової експертизи.

Представники позивача надали усні пояснення, відповідно до яких повідомили суд про надання всіх наявних у них доказів, необхідних для проведення у справі судової експертизи.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2016 звернувся до суду з клопотанням, в якому запропонував суду перелік питань, які, на його думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

Представник відповідача надав усні пояснення щодо неможливості виконання вимог ухвал суду у справі.

Треті особи не надали суду перелік питань, які, на їх думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 15.02.2016 призначено судову експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Тихоненко Ірині Петрівні, яка працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" на підставі договору, та зупинено провадження у справі № 910/27173/14 до закінчення проведення судової експертизи.

07.04.2016 через відділ діловодства суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" надійшов супровідний лист № 1-07/04 від 07.04.2016 з Висновком експерта № 1-31/03 від 31.03.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/27173/14 (далі - Висновок експерта).

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2016 поновлено провадження у справі № 910/27173/14, розгляд справи призначено на 25.04.2016 об 11:00 год.

11.04.2016 через відділ діловодства суду надійшло клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.

В судове засідання, призначене на 25.04.2016, представник позивача з'явився.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засіданні 25.04.2016 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 08.04.2016 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 290, № 701, № 680.

Приписами ст. 77 ГПК України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи, зокрема, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та неподання витребуваних доказів.

Проте відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні.

Водночас судом також враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 25.04.2016 без участі представників відповідача та третіх осіб, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 25.04.2016 представник позивача подав письмові пояснення по справі з урахуванням Висновку експерта, в якості додатку до яких додав копії документів для залучення до матеріалів справи, зокрема, копію платіжного доручення № 906 від 29.02.2016 на суму 29108,20 грн. в якості доказу оплати проведення судової експертизи. Наведені пояснення залучені до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 25.04.2016 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням Висновку експерта, з урахуванням яких повністю підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних та 41634,72 грн. пені.

В судовому засіданні 25.04.2016 представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, поданих 02.11.2015 через відділ діловодства суду, та у поясненнях, поданих 16.11.2015 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.04.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" (відповідач) про стягнення заборгованості за поставлену продукцію.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував на несплату відповідачем у повному обсязі вартості вогнетривкої глини, поставленої йому на підставі Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013.

Відповідач позовні вимоги заперечував, наголошував, що він зі своєї електронної адреси не направляв заявок позивачеві на поставку спірної продукції та не отримував останньої, а також не отримував супровідних документів на товар, що у всіх залізничних накладних одержувачем спірної продукції зазначено ПАТ "Піастрелла", а не відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 630000 грн. боргу, 23385,03 грн. 3 % річних та 42111,54 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.09.2015 у справі № 910/27173/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі № 910/27173/14 скасовано, матеріали справи направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У вищенаведеній постанові Вищий господарський суд України вказав, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили усіх обставин справи, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам та доводам сторін, що є суттєвим для вирішення даного спору, зокрема вказав, що обмежившись посиланням на наявність заявок на спірну продукцію, господарські суди попередніх інстанцій залишили поза увагою приписи Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" щодо підтвердження факту одержання електронних документів, як і не врахували того, що копії вказаних заявок не засвідчені в установленому порядку. Вищий господарський суд України також зазначив, що оскільки відповідач заперечував факт надсилання з його електронної адреси спірних заявок, то важливим для даного спору є дослідження питання отримання електронних документів саме від відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовЧязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Отже, новий розгляд справи № 910/27173/14 здійснювався з урахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 03.09.2015 у справі № 910/27173/14.

Під час нового розгляду справи № 910/27173/14 позивач змінив позовні вимоги, подавши до суду відповідну заяву (а.с. 172 т. 5), за результатами розгляду судом якої, позовними вимогами, виходячи з яких розглядається спір, є вимоги про стягнення з відповідача 714736,83 грн. на підставі Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, з яких: 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних, 41634,72 грн. пені.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно приписів статей 32, 36 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.03.2013 Публічне акціонерне товариство "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (позивач) як постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" (відповідач) як покупець уклали Договір №30/ПГ-128/13 (далі - Договір) (а.с. 8-9 т. 1).

За умовами п. 1.1 Договору, позивач постачає у власність, а відповідач приймає та оплачує продукцію, а також сплачує додаткові послуги, пов'язані з транспортуванням продукції на умовах договору. Асортимент, кількість та ціна продукції, перелік та вартість послуг визначається специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 1 від 05.03.2013 до Договору (далі - Додаток № 1), який за своїм змістом є специфікацією, сторони визначили, що:

- на умовах Договору позивач має поставити відповідачу вогнетривку глину марки ЧПК-1 по ТУ У 26.2-4:2007 у кількості 13000 тонн загальною вартістю 4 290 000 грн. (з ПДВ);

- поставка продукції здійснюється на умовах DAP ст. Київ - Московський (Інкотермс-2010), не пізніше 9 числа місяця, що передує місяцю поставки, відповідач направляє заявку на адресу позивача, дана заявка є підставою для замовлення позивачем залізничних вагонів для перевезення продукції, в заявці має бути зазначено кількість продукції, реквізити вантжоотримувача та строки поставки;

- відвантаження глини проводиться рівномірними партіями на протязі місяця, в якому планується поставка, партією продукції вважається кількість продукції згідно рахунку-фактури;

- умови оплати: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів;

- загальна сума Договору з урахуванням Додатку № 1 складає 4 290 000 грн.;

- Додаток № 1 є невід'ємною частиною Договору.

В пункті 1.2 Договору сторони погодили, що у випадку необхідності в додатковій поставці продукції за Договором, сторонами оформлюються додаткові специфікації, які є невід'ємною частиною Договору.

Додатком № 2 від 19.09.2013 року до Договору (далі - Додаток № 2) сторони визначили, що:

- на умовах Договору позивач має додатково поставити відповідачу вогнетривку глину марки ЧПК-1 по ТУ У 26.2-4:2007 у кількості 483 тонни загальною вартістю 136 640,70 грн. (з ПДВ);

- умови оплати: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів;

- загальна сума Договору з урахуванням Додатку № 2 збільшилась на 136 640,70 грн.;

- Додаток № 2 є невід'ємною частиною Договору.

Тобто умовами Договору, з урахуванням Додатків № 1 та № 2, сторони узгодили поставку позивачем відповідачу в 2013 році продукції на загальну суму 4 426 640,70 грн. (з ПДВ) (4 290 000 грн. + 136 640,70 грн.).

В пункті 2.1 Договору сторони погодили, що позивач здійснює поставку продукції на умовах DAP ст. Київ - Московський (згідно з Інкотермс-2010).

Відповідно до пунктів 3.2 Договору сторони узгодили, що оплата вартості поставки здійснюється у строки, встановлені в специфікації. У тому випадку, якщо специфікацією не визначений строк оплати вартості поставки або її частини, то оплата вартості продукції або її частини здійснюється на підставі рахунків до моменту поставки.

У тому випадку, якщо ж строк оплати товару не визначений у специфікації, а постачальник поставив товар без його оплати, то покупець зобов'язаний погасити заборгованість упродовж 10 днів з моменту поставки (п. 3.3 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставка продукції здійснюється упродовж 30 діб після отримання від покупця письмової заявки.

За змістом п 5.3 Договору сторони погодили, що після відвантаження продукції позивач зобов'язаний впродовж 3 днів надати відповідачу: рахунок-фактуру на товар, сертифікат якості, у випадку відвантаження залізничним транспортом, копію залізничної накладної. Оригінали вказаних документів передаються відповідачу будь-яким прийнятним способом.

Відповідно до пункту 5.4 Договору право власності на продукцію, а також ризик її випадкового знищення переходить від позивача до відповідача з моменту отримання відповідачем продукції від позивача та підписання сторонами відповідної накладної на продукцію або з моменту вручення позивачем продукції перевізнику, згідно зі статтею 334 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 7.1 Договору сторони передбачили відповідальність за недотримання строків проведення розрахунків у вигляді стягнення пені.

Сторони також узгодили, що вся переписка та переговори, пов'язані з даним договором та які проходили до та після підписання Договору є дійсними та мають юридичну силу (п. 8.1 Договору).

Строк дії Договору визначений пунктом 9.1 цього Договору з моменту підписання сторонами Договору та до 31.12.2013, а в порядку розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача 630000,00 грн. основного боргу, 43102,11 грн. 3% річних, 41634,72 грн. пені, заявлені позивачем на підставі Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013.

Отже, предметом дослідження у справі є питання наявності та виконання сторонами зобов'язань за вказаним договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилався на те, що ним на виконання умов Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 була поставлена відповідачу продукція, яка останнім сплачена не в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1 Договору поставка продукції здійснюється упродовж 30 діб після отримання від покупця письмової заявки.

Позивачем до матеріалів справи долучені копії заявок на поставку продукції, в тому числі за Договором, які, на твердження позивача, надходили на електронну адресу позивача () з електронної адреси відповідача () у період з 26.02.2013 по 09.10.2013 (заявки № 32 від 26.02.2013 щодо поставки 4 вагонів, № 39 від 19.03.2013 щодо поставки 18 вагонів, № 40 від 02.04.2013 щодо поставки 15 вагонів, № 45 від 12.04.2013 щодо поставки 10 вагонів, № 49 від 19.04.2013 щодо поставки 15 вагонів, № 51 від 22.04.2013 щодо поставки 25 вагонів, № 52 від 22.04.2013, № 62 від 03.06.2013 щодо поставки 10 вагонів, № 63 від 03.06.2013 щодо поставки 20 вагонів, № 64 від 07.06.2013 щодо поставки 20 вагонів, № 75 від 01.07.2013 щодо поставки 30 вагонів, № 97 від 09.10.2013 щодо поставки 21 вагону) (а.с. 170-176, 178-181, 184, 185 т. 1).

Як вказав позивач, у вищенаведених заявках відповідач просив відвантажити продукцію на адресу Приватного акціонерного товариства "Піастрелла" (третьої особи-1) та наводив інструкцію по заповненню залізничної накладної:

"- отримувач - ПрАТ "Піастрелла";

- код отримувача - 0299;

- станція призначення - "Київ-Московський";

- код станції призначення - 320100" (а.с. 170 т. 1).

В обґрунтування факту поставки спірної продукції на підставі Договору позивач долучив до матеріалів справи копії залізничних накладних №50620178 від 09.08.2013 (вагони №№ 65535213, 66063124, 67158709), № 50626514 від 09.08.2013 (вагони № 65110512), №50626571 від 09.08.2013 (вагон № 60130846), №50620202 від 09.08.2013 (вагони №№ 65348849, 67611830), №50925965 від 15.08.2013 (вагони №№ 66789306, 60684248) № 50925791 від 15.08.2013 (вагони №№ 67862425, 67861419, 66938184), №50925973 від 14.08.2013 (вагони №№ 60722972, 68553452), №50988161 від 15.08.2013 (вагони №№ 67371245, 60660750, 67367433), №51047173 від 16.08.2013 (вагони №№ 66855411, 65332942, 65302762, 60721370), №51050326 від 16.08.2013 (вагон № 67368183), №51047231 від 16.08.2013 (вагони №№ 63770648, 66240185), № 51050318 від 16.08.2013 (вагони №№ 66182445, 65949604, 66183344), № 51460483 від 24.08.2013 (вагони №№ 67147330, 66273434), №51452290 від 24.08.2013 (вагони №№ 65383309, 66978768), №51460434 від 24.08.2013 (вагони №№ 65231904, 65352841), № 51460558 від 24.08.2013 (вагони №№ 65333221, 67702720), № 51452324 від 24.08.2013 (вагони №№ 65483919, 65382657, 66936774), №51452266 від 24.08.2013 (вагони №№ 68717974, 65397127), №51452340 від 24.08.2013 (вагон № 65485633), № 53961637 від 07.10.2013 (вагон № 66041278), № 53961678 від 07.10.2013 (вагон № 63640593), № 53961629 від 07.10.2013 (вагони №№ 66105321, 67913889, 65309585), № 53961579 від 07.10.2013 (вагон № 67176271), №53983706 від 07.10.2013 (вагон № 67883157), №48243661 від 12.10.2013 (вагон № 67378182), № 48242754 від 12.10.2013 (вагон № 67371617), № 48253702 від 12.2010.2013 (вагони №№ 66934407, 65807612) №48288328 від 13.10.2013 (вагони № 66448218, 67671883, 68503143), №49575780, від 04.11.2013 (вагон № 65943250) № 49575764 від 04.11.2013 (вагон № 60725686) (а.с. 13, 15-17, 20-22, 25, 28-31, 33-39, 41-45, 47-49, 51, 53-54 т. 1) (далі разом - залізничні накладні).

У всіх вищевказаних залізничних накладних одержувачем продукції визначено ПрАТ "Піастрелла" (третю особу-1), а не відповідача (графа 4 залізничних накладених).

Позивач пояснив, що зазначаючи у залізничних накладних одержувачем вантажу третю особу-1, він діяв за вказівкою відповідача, яка містилась у заявках останнього, а отримання третьою особою-1 продукції, відповідно, свідчить про поставку такої продукції відповідачу саме на виконання умов спірного Договору. До того ж, що у графі 10 залізничних накладних "станцією призначення" вказано "Київ-Московський", що безпосередньо відповідає умовам пункту 2.1 Договору та пунктів 1 Додатку № 1 і Додатку № 2 до цього Договору.

Вартість продукції, поставленої за вказаними вище залізничними накладними, була визначена позивачем у виставлених відповідачу рахунка-фактурах №№ 63738 від 09.08.2013 на суму 68310,00 грн., № 63838 від 09.08.2013 на суму 91080,00 грн., № 66038 від 14.08.2013 на суму 160050,00 грн., № 67838 від 15.08.2013 на суму 68310,00 грн., № 68138 від 16.08.2013 на суму 227700,00 грн., № 712238 від 24.12.2013 на суму 320100,00 грн., № 85538 від 07.10.2013 на суму 138055,20 грн., № 89038 від 12.10.2013 на суму 91080,00 грн., № 89138 від 13.10.2013 на суму 68310,00 грн., № 97638 від 04.11.2013 на суму 46200,00 грн. (а.с. 12, 14, 19, 24, 27, 32, 40, 46, 50, 52 т. 1).

Позивач також зазначив, що після відвантаження спірної продукції направив відповідачу разом з супровідними листами №2р-931 від 13.08.2013, № 2р-958 від 20.08.2013, №2р-977 від 21.08.2013, № 2р-2011 від 28.01.2013, №2р-1274 від 09.10.2013, № 2р-1321 від 15.10.2013, № 2р-1473 від 04.11.2013 відповідні рахунки-фактури на оплату поставленої продукції, сертифікати якості, податкові накладні та накладні, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії зазначених супровідних листів та копії фіскальних чеків (а.с. 209-215 т. 1).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що оплата вартості поставки здійснюється у строки оплати, встановлені в специфікації продукції, що постачається.

Зокрема, Додатками № 1 та № 2 до Договору, які фактично є специфікаціями, сторони погодили, що продукція має бути оплачена шляхом проведення передоплати в сумі 50 % від вартості продукції, а решта 50 % має бути сплачені протягом 30 календарних днів після поставки продукції.

Позивач долучив до матеріалів справи оригінали та копії платіжних доручень (а.с. 187, 189, 191, 193, 195-198, 200, 201 т. 1, а.с. 26-73 т. 2) на підтвердження перерахування відповідачем грошових коштів в якості оплати за поставлену позивачем продукцію.

Частина з вказаних коштів була сплачена відповідачем в рахунок раніше здійснених за позивачем поставок, а з поставленої за вищевказаними залізничними накладними продукції неоплаченою станом кінець жовтня 2014 року залишилась продукція на суму 636573,50 грн.

При цьому позивач зазначив, що заборгованість в сумі 636573,50 грн. складається з суми 613473,50 грн., наявність якої перед позивачем відповідач визнав в листі від 17.12.2013 (а.с. 202 т. 1), яка, в свою чергу, складається з заборгованості за всіма накладними, строк повної оплати за якими настав станом на дату написання листа від 17.12.2013, окрім накладних № 49575780 від 04.11.2013 (вагон № 65943250) та № 49575764 від 04.11.2013 (вагон № 60725686), на оплату яких позивачем виставлений рахунок-фактура № 97638 від 04.11.2013 на суму 46200 грн. Вказаний рахунок відповідач оплатив частково, в сумі 23100,00 грн. (50 %), решта в сумі 23100,00 грн. залишилась не оплаченою (613473,50 грн. + 23100,00 грн. = 636573,50 грн.).

Позивач також зазначив, що платіжними дорученнями № 567 від 27.11.2014 та № 593 від 10.12.2014 (а.с. 26-27 т. 2) відповідач перерахував позивачеві 6753,50 грн. в рахунок оплати спірної продукції.

За наведених обставин позивач визначив, що у відповідача наявна прострочена заборгованість в сумі 630000,00 грн. за продукцію, поставлену останньому на підставі Договору (636573,50 грн. - 6753,50 грн. = 630000,00 грн.). Заборгованість в зазначеній сумі позивач підтвердив в якості основного боргу до стягнення з відповідача під час нового розгляду справи.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач під час нового розгляду справи зазначив про таке:

- з урахуванням вимог пунктів 4.1, 5.3 та 5.4 Договору, а також п. 2 Додатку № 1 до вказаного договору, постачання продукції від позивача до відповідача мало відбутися лише після отримання позивачем попередньої письмової заявки відповідача, а право власності на продукцію переходить від позивача до відповідача лише після фактичного отримання продукції відповідачем разом із супровідними документами (оригіналами рахунків-фактур на товар та сертифікатів якості, а також копіями залізничних накладних), в той час як відповідач не направляв на адресу позивача заявок на отримання продукції на суму 630000 грн. та не отримував як вказану продукцію, так і супровідні документи на неї;

- за умовами спірного договору оплата продукції мала здійснюватись шляхом внесення відповідачем суми передоплати в розмірі 50%, проте відповідач жодного разу не здійснив передоплату, оскільки не отримував даної продукції;

- в усіх без виключення залізничних накладних на отримання товару, стягнення заборгованості за який є предметом даного спору, одержувачем продукції вказано не відповідача, а третю особу-1.

Отже, оскільки відповідач заперечував факт надсилання з його електронної адреси спірних заявок та враховуючи вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 03.09.2015 у даній справі, судом були досліджені питання дотримання вимог Договору в частині надсилання таких заявок шляхом електронного засобу зв'язку та отримання позивачем електронних документів - заявок на поставку продукції саме від відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Сторонами у спірному Договорі безпосередньо не визначено способу надсилання заявок на поставку товару.

Водночас, пунктом 8.1 спірного договору сторони узгодили, зокрема, що вся переписка, пов'язана з даним договором та яка проходила до та після його підписання є дійсною та має юридичну силу. При цьому жодних виключень стосовно характеру такої переписки (зокрема, шляхом надсилання електронних листів) умови Договору не містять.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що надсилання заявок на поставку шляхом електронного засобу зв'язку не суперечить умовам Договору та приписам чинного законодавства.

Водночас, враховуючи електронний характер заявок на поставку продукції за Договором (наданих позивачем в якості доказів по справі), останні у візуальній формі роздруківки тексту з комп'ютера не мають тих "слідів", які наявні у простому документі та по яким можливо зробити висновок щодо їх оригінальності, походження та авторства.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст. 6 вищезазначеного Закону України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до визначення статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), електронний підпис - це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Відповідно до визначення статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Приписами ч.ч. 4-6 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред'явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії; Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи копії заявок на поставку продукції за Договором (а.с. 170-176, 178-180, 184, 185 т. 1), які надходили засобами електронного зв'язку, містять вихідний номер, дату, відтиск печатки підприємства відповідача та підпис директора Панчук Н.В. Проте, враховуючи електронний характер зазначених документів, в матеріалах справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що підпис директора Панчук Н.В. на спірних заявках відповідає електронному цифровому підпису керівника відповідача.

Зокрема, суд взяв до уваги приписи ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", відповідно до яких електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо:

електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису;

під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису;

особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

За змістом ч.ч. 1.2 ст. 5 Закону України "Про електронний цифровий підпис" органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності для засвідчення чинності відкритого ключа використовують лише посилений сертифікат ключа. Інші юридичні та фізичні особи можуть на договірних засадах засвідчувати чинність відкритого ключа сертифікатом ключа, сформованим центром сертифікації ключів, а також використовувати електронний цифровий підпис без сертифіката ключа.

Як встановлено судом, докази попередньої домовленості сторін про використання електронних цифрових підписів в матеріалах справи відсутні та сторонами суду не повідомлені. Також сторони не повідомили суд про чинний в період направлення спірних заявок сертифікат ключа, сформований центром сертифікації ключів, та не долучили відповідні докази до матеріалів справи.

Отже, суду не доведено, що наявні в матеріалах справи спірні заявки на поставку продукції за Договором містять електронний цифровий підпис відповідача.

В свою чергу, оскільки електронні примірники спірних заявок не містять такого обов'язкового реквізиту як електронний цифровий підпис автора, то в силу приписів ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" такі примірники не можуть вважатися оригіналами електронних заявок на поставку спірної продукції на підставі Договору.

За змістом ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" саме оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством.

Отже, за відсутності оригіналів електронних заявок, наявні в матеріалах справи їх копії на папері не можуть вважатися засвідченими в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, наявні в матеріалах надані позивачем копії електронних заявок на поставку товару за Договором не визнаються судом в якості належних і допустимих доказів по справі. В свою чергу, за відсутності відповідних доказів, не можливо достовірно підтвердити (або спростувати) викладену в спірних заявках інформацію.

Крім того, враховуючи вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 03.09.2015 у даній справі, суд з урахуванням приписів ст.ст. 10,11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" дослідив відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту одержання позивачем електронних заявок відповідача на поставку товару.

Отже, наявні в матеріалах справи копії електронних заявок самі по собі не можуть розглядатися в якості замовлення та подальшого отримання відповідачем спірного товару, поставленого позивачем на підставі Договору.

За змістом приписів ст. 43 ГПК України суд всебічно, повно і об'єктивно розглядає в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, досліджує та оцінює всі наявні в матеріалах справи докази.

За клопотанням позивача, поданим в порядку ст. 38 ГПК України, судом була витребувана від органів фіскальної служби інформація щодо податкової звітності сторін у 2013 році.

Зважаючи на отриману від органів фіскальної служби інформацію, а також подані позивачем докази, в той час як відповідач заперечував отримання від позивача спірного товару, суд в процесі розгляду справи суд дійшов висновку, що для вирішення даної справи по суті необхідно визначити:

- Чи відображено в податковому обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" (відповідач) взаємовідносини з Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (позивач)? Якщо так, то в якій сумі і за який період? (далі - перше питання);

- На яку суму відвантажено товару Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" Товариству з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013? (далі - друге питання);

- В якій сумі значиться заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" перед Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 та за який період? (далі - третє питання).

З метою об'єктивного вирішення спору у справі № 910/27173/14, оскільки вказані питання належать до предмету доказування по справі, а для встановлення чи спростування відповідних фактів необхідні спеціальні знання, судом призначено судово-економічну експертизу у справі № 910/27173/14 проведення якої доручено судовому експерту Тихоненко Ірині Петрівні, яка працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" (далі - експерт).

Аналізуючи зміст норм статей 185, 187, 198, 200 Податкового кодексу України, експерт дійшов висновку, що при поставці товарів, робіт (послуг), які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість (ПДВ), у постачальника даних товарів, робіт (послуг) виникають податкові зобов'язання з ПДВ, а у покупця даних товарів, робіт (послуг) виникає право на податковий кредит, за умови наявності у нього відповідних податкових накладних.

Експерт дослідив наявні в матеріалах справи податкові накладні, які оформлені у відповідності з пред'явленими до них вимогами, та в яких вказано:

Продавець - ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", індивідуальний податковий номер - 26;

Покупець - ТОВ "Деснянська кераміка", індивідуальний податковий номер 41 (т.5, а.с. 65-121).

Експерт вказав, що порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.12.2012 № 1342), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 р. за № 1490/20228, що був чинний до 30 грудня 2013р. передбачено, що:

- усі платники податку на додану вартість подають податкову декларацію з позначкою "0110", у якій відображаються розрахунки з бюджетом (п.5);

- додатками до декларації в т.ч. є розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5) (п.14.5).

В таблиці № 4 на стор. 14 наданого висновку експерт навів дані додатків 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових декларацій з податку на додану вартість ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" та ТОВ "Деснянська кераміка".

Так, в колонках 2, 3 таблиці № 4 вказані суми обсягу та податку на додану вартість, задекларовані товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" в складі податкових зобов'язань з ПДВ за операціями з контрагентом - ТОВ "Деснянська кераміка". В колонках 5, 6 таблиці № 4 зазначені суми обсягу та податку на додану вартість, задекларовані ТОВ "Деснянська кераміка" в складі податкового кредиту з ПДВ за операціями з контрагентом - ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат".

Аналіз даних таблиці № 4 свідчить, що в 2013 році обсяги операцій між ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" та ТОВ "Деснянська кераміка" і суми податку на додану вартість, задекларовані за даними операціями як ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", так і ТОВ "Деснянська кераміка" в однакових розмірах, а саме:

- обсяги без операцій в сумі 3153628,50 грн.;

- сума ПДВ - 630725,70 грн.

Загальна сума операцій становить 3784354,20 грн. (3153628,50 грн. + 630725,70 грн.).

Таким чином, за результатами дослідження по першому питанню, поставленому на вирішення судової експертизи, експертом було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" взаємовідносини з Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" відображені в 2013 році в податкових деклараціях з податку на додану вартість, шляхом віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту в загальній сумі 630725,70 грн. та зазначений загальний обсяг операцій в сумі 3153628,50 грн. Відповідно, ТОВ "Деснянська кераміка" в 2013 році задекларовані операції з придбання у ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" товарів, робіт (послуг) в загальній сумі з ПДВ - 3784354,20 грн.

Крім того, оскільки, за наданими матеріалами справи експертом було встановлено, що:

- Товариство "Деснянська кераміка" зверталося до ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" з проханням відвантаження глини марки ЧПК-1 за допомогою залізниці в адресу ПрАТ "Піастрелла";

- за документами, перелік яких наведений в Додатку № 1 до висновку експерта значиться відвантаження в 2013 році глини Товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" до ПрАТ "Піастрелла" (за винятком відправлення вагонами №№66239740, 65375958 - рах.№97938 від 04.11.2013 - ряд.57 - відсутні залізничні накладні чи сертифікати якості за якими можливо встановити кому відправлялася глина);

- згідно даних податкового обліку з ПДВ (додатків 5 до податкових декларацій з ПДВ) як ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" так і ТОВ "Деснянська кераміка" відображені операції з поставки товарів товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" до ТОВ "Деснянська кераміка" товару на загальну суму 3784354,20 грн., в т.ч. ПДВ - 630725,70 грн.,

то, за результатами дослідження по другому питанню, поставленому на вирішення судової експертизи, експертом було встановлено відвантаження товару Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" Товариству з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" в 2013 році на загальну суму 3784354,20 грн., в т.ч. ПДВ - 630725,70 грн. При цьому експерт зазначив, що встановити, що дане відвантаження проведено в межах Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013р. не видається за можливе, за обставин наведених в дослідницькій частині висновку.

Виходячи з вищевикладеного, по третьому питанню, поставленому на вирішення судової експертизи, експертом згідно документів, наявних в матеріалах справи, встановлено заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" перед Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" в сумі 630000 грн. (3784354,20 грн. - 3154354,20 грн.). Дана заборгованість виникла за результатами операцій з поставки товару в 2013 році. При цьому експерт зазначив, що визначити чи виникла ця заборгованість в межах Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013р. не видається за можливе, за обставин наведених в дослідницькій частині висновку.

Зазначені висновки експерт виклав у Висновку № 1-31/03 від 31.03.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/27173/14 (далі також - Висновок).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Як зазначено у Висновку, проведення судової експертизи у справі № 910/27173/14 доручено Тихоненко Ірині Петрівні (має освіту вищу економічну та вищу юридичну, стаж за фахом економіста 21 років, стаж за фахом юриста 9 років, стаж експертної роботи 17 років, кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: 11.1 "Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності", 11.2 "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій", 11.3 "Дослідження документів фінансово-кредитних операцій" (свідоцтво Міністерства юстиції України № 1199 від 25.01.2008р., дійсне до 11.04.2017р.), експерта попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків за статями 384, 385 Кримінального кодексу України.

З огляду на наведене, суд вважає, що вищенаведений Висновок складений кваліфікованим судовим експертом відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу", а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу по справі № 910/27173/14.

Таким чином, Висновок експерта № 1-31/03 від 31.03.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/27173/14 обґрунтовано підтвердив факт відвантаження товару позивачем відповідачу в 2013 році на загальну суму 3784354,20 грн. (в т.ч. ПДВ - 630725,70 грн.) та наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 630000,00 грн. (3784354,20 грн. - 3154354,20 грн. = 630000,00 грн.), яка виникла за результатами операцій з поставки товару в 2013 році.

Водночас суд відзначає, що загальні суми відвантаженого позивачем відповідачу товару в 2013 році (3784354,20 грн.) та проведених відповідачем оплат за цей товар (3154354,20 грн.), які встановлені експертом під час дослідження, повністю відповідають відповідним сумам, виходячи з яких позивачем розраховано суму основного боргу (а.с. 222 т. 5).

Суд також взяв до уваги, що у Висновку експерт зазначив про неможливість встановити, що відвантаження позивачем відповідачу в 2013 році товару на загальну суму 3784354,20 грн. було проведено в межах Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, а також про неможливість визначення ним, чи виникла заборгованість в сумі 630000,00 грн. в межах Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013р. (за обставин наведених в дослідницькій частині висновку).

З цього приводу судом по матеріалам справи досліджено наступне.

Зібрані у справі докази свідчать, що між позивачем та відповідачем існували господарські відносини стосовно поставки товару згідно:

- заявок ТОВ "Деснянська кераміка" № 31 від 14.02.2013, № 32 від 26.02.2013;

- Договору № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 (а.с. 8-11 т. 1);

- Договору № 2013/ГП-426/3 від 11.10.2013 (а.с. 199-201 т. 5).

Заборгованість за товар, поставлений відповідачу згідно заявок останнього № 31 від 14.02.2013, № 32 від 26.02.2013, позивач не обраховує та до стягнення не заявляє, що підтверджується матеріалами справи.

В той же час, суд взяв до уваги, що в період з 05.03.2013 до 31.12.2013 правовідносини позивача та відповідача стосовно поставки певного товару, а саме вогнетривкої глини марки ЧПУ-1 по ТУ У 26.2-4:2007 та по ТУ У 08.1-4:2011 з відповідними гарантованими показниками якості згідно специфікацій, та саме з поставкою, визначеною на умовах DAP ст. Київ - Московський, були врегульовані саме Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 та Додатками № 1, № 2 до нього (специфікаціями).

Наразі відповідач не надав суду обґрунтованих пояснень та належних доказів, які б свідчили про наявність інших правових підстав, ніж Договір №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013, для включення ним у податкову звітність за 2013 рік операцій з придбання у позивача товарів в загальній сумі 3784354,20 грн. (з ПДВ) та виникнення спірної заборгованості перед позивачем в сумі 630000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Додатками № 1, № 2 до Договору, які фактично є специфікаціями, сторони погодили, що продукція має бути оплачена шляхом проведення передоплати в сумі 50% від вартості продукції, а решта 50% має бути сплачена протягом 30 календарних днів після поставки продукції.

Судом встановлено факт поставки позивачем та одержання відповідачем спірної продукції за Договором № 30/ПГ-128/13 від 05.03.2013.

Згідно пункту 5.4 Договору сторони погодили, що право власності на продукцію, а також ризик її випадкового знищення переходить від постачальника (позивача) до покупця (відповідача) з моменту отримання покупцем продукції від постачальника та підписання сторонами відповідної накладної на продукцію або з моменту вручення постачальником продукції перевізнику, згідно зі статтею 334 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5.3 Договору сторони визначили, що після відвантаження продукції постачальник (позивач) зобов'язаний впродовж 3 днів надати покупцю (відповідачу): рахунок-фактуру на товар, сертифікат якості, у випадку відвантаження залізничним транспортом, копію залізничної накладної. Оригінали вказаних документів передаються відповідачу будь-яким прийнятним способом.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме копії розрахункових документів (фіскальних чеків) з доданими до них супровідними листами (а.с. 209-215 т. 1), які містять перелік документів, що направлялись, підтверджують факт направлення позивачем відповідачу поштових відправлень з рахунками-фактур, сертифікатами якості, податковими накладними та накладними на спірні поставки товару. Тож, враховуючи умову п. 5.3 Договору про будь-який прийнятний спосіб для передачі відповідачу вказаних у цьому пункті документів, суд приймає вказані фіскальні чеки та супровідні листи в якості належних доказів на підтвердження дотримання позивачем його обов'язку надати відповідачу документи на поставлений товар.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами, серед яких Висновок експерта № 1-31/03 від 31.03.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/27173/14, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу в 2013 році на підставі Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 товару, заборгованість з оплати за який обраховується за відповідачем в сумі 630000,00 грн. і така заборгованість не спростована відповідачем належними і допустимими доказами. При цьому встановлені судом обставини справи повністю спростовують твердження відповідача про те, що він не отримував спірну продукцію і супровідні документи на неї та не здійснював передоплату цієї продукції.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 630000,00 грн. основного боргу на підставі Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за товар, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 43102,11 грн. 3% річних та 41634,72 грн. пені (згідно заяви позивача (а.с. 172 т. 5), поданої під час нового розгляду справи).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Для пені, як різновиду неустойки, характерним є те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами пункту 7.1 Договору сторони узгодили, що у разі недотримання строків розрахунків, визначених у відповідності до п. 3.2 Договору, покупець (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Оскільки відповідач прострочив визначені умовами Договору та Додатків № 1, № 2 до нього строки оплати поставленого товару, що підтверджується матеріалами справи, то наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності в вигляді нарахування пені відповідно п. 7.1 Договору, з урахуванням при цьому приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судом враховано роз'яснення, надані господарським судам у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно яких з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") наданого позивачем розрахунку пені за кожною поставкою товару, за якою обраховується спірна заборгованість (а.с. 222 т. 5), не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу прострочення оплати товару з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 41634,72 грн. пені підлягають лише частковому задоволенню в сумі 36893,21 грн. (за розрахунком суду), з огляду на допущені позивачем арифметичні помилки при здійсненні відповідного розрахунку.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
62890.1509.09.2013 - 08.02.20141536.5000 %0.036 %*3427.08
80355.0014.09.2013 - 13.02.20141536.5000 %0.036 %*4378.80
28462.5015.09.2013 - 14.02.20141536.5000 %0.036 %*1551.01
11385016.09.2013 - 15.02.20141536.5000 %0.036 %*6204.05
17407.5017.09.2013 - 16.02.20141536.5000 %0.036 %*948.59
16071024.09.2013 - 23.02.20141536.5000 %0.036 %*8757.59
69734.8506.11.2013 - 14.04.20141606.5000 %0.036 %*3973.93
69734.8515.04.2014 - 07.05.2014239.5000 %0.052 %*834.91
4554011.11.2013 - 14.04.20141556.5000 %0.036 %*2514.06
4554015.04.2014 - 12.05.2014289.5000 %0.052 %*663.76
2885012.11.2013 - 14.04.20141546.5000 %0.036 %*1582.40
2885015.04.2014 - 13.05.2014299.5000 %0.052 %*435.52
2220004.12.2013 - 14.04.20141326.5000 %0.036 %*1043.70
2220015.04.2014 - 03.06.2014509.5000 %0.052 %*577.81
36893,21

В іншій частині вимог стосовно стягнення пені, зокрема, в сумі 4741,51 грн. (41634,72 грн. - 36893,21 грн. = 4741,51 грн.) позивачу належить відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов Договору та Додатків № 1, № 2 до нього, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") наданого позивачем розрахунку суми 3% річних (а.с. 222 т. 5), суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 43102,11 грн. 3% річних підлягають лише частковому задоволенню в сумі 41986,13 грн. (за розрахунком суду), з огляду на допущені позивачем арифметичні помилки при здійсненні відповідного розрахунку.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
62890.1509.09.2013 - 21.12.20158343 %4310.99
8035514.09.2013 - 21.12.20158293 %5475.15
28462.5015.09.2013 - 21.12.20158283 %1937.01
11385016.09.2013 - 21.12.20158273 %7738.68
17407.5017.09.2013 - 21.12.20158263 %1181.80
16071024.09.2013 - 21.12.20158193 %10818.20
69734.8506.11.2013 - 21.12.20157763 %4447.75
4554011.11.2013 - 21.12.20157713 %2885.86
2885012.11.2013 - 21.12.20157703 %1825.85
2220004.12.2013 - 21.12.20157483 %1364.84
41986,13

В іншій частині вимог стосовно стягнення 3% річних, зокрема, в сумі 1115,98 грн. (43102,11 грн. - 41986,13 грн. = 1115,98 грн.) позивачу належить відмовити.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 630000,00 грн. основного боргу, 36893,21 грн. пені та 41986,13 грн. 3% річних.

Згідно приписів ч. 1 ст. 44 ГПК України до складу судових витрат відносяться, зокрема, судовий збір та суми, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами судом взято до уваги таке.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 51 ГПК України, днем подання позивачем даного позову до Господарського суду міста Києва вважається 27.11.2014 (дата поштового штемпеля підприємства зв'язку на поштовому конверті, в якому позовна заява позивача надійшла до Господарського суду міста Києва - а.с. 126 т. 1).

Згідно платіжного доручення № 8343 від 25.11.2014 (а.с. 124 т. 1) позивачем сплачено судовий збір за подання до господарського суду позову майнового характеру у розмірі 15 479,89 грн., що становило 2% від ціни позову в сумі 773 994,42 грн., яка була визначена позивачем при зверненні з позовом до суду відповідно до ставок судового збору, встановлених п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, яка була чинна станом на час подання вказаного позову.

Під час нового розгляду даної справи 21.12.2015 позивачем було подано заяву, з урахуванням часткового задоволення якої судом в судовому засіданні 22.12.2015 ціна позову, виходячи з якої розглядався спір, склала 714 736,83 грн. Наведене, в свою чергу, свідчить про фактичне зменшення позивачем розміру позовних вимог у порівнянні з ціною позову, визначеною при зверненні з позовом до суду в листопаді 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (в чинній редакції) передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки відповідне клопотання позивачем до суду не подавалось, то у суду відсутні підстави для повернення позивачу надміру сплаченого судового збору в сумі 1185,15 грн.

В іншій частині в сумі 14 294,74 грн., судовий збір, сплачений позивачем згідно платіжного доручення № 8343 від 25.11.2014, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 14 177,59 грн. судового збору.

За змістом ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було здійснено оплату за проведення судової експертизи в сумі 29 108,20 грн. (платіжне доручення № 906 від 29.02.2016).

Враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 28 869,65 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 41, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" (04074, м. Київ, вул. Івашкевича, будинок 3, квартира 41, ідентифікаційний 23716741) на користь Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (84551, Донецька обл., місто Артемівськ, місто Часів Яр, вул. Комсомольська, будинок 1, ідентифікаційний код 00191773) 630000,00 грн. (шістсот тридцять тисяч гривень 00 коп.) основного боргу, 36893,21 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 21 коп.) пені, 41986,13 грн. (сорок одну тисячу дев'ятсот вісімдесят шість гривень 13 коп.) 3% річних, 14177,59 грн. (чотирнадцять тисяч сто сімдесят сім гривень 59 коп.) судового збору, 28869,65 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень 65 коп.) витрат на проведення судової експертизи.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.2016

Суддя Гумега О.В.