ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа № 911/33/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз, Київська обл., м. Боярка

про стягнення 35 924 328 грн. 43 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов. № 14-109 від 18.04.2014 року);

відповідача ОСОБА_2 (дов. № 1-8 від 14.01.2016 року);

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 35 924 328 грн. 43 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13-223-Н № 57/15 від 04.01.2013 року, з яких: 8 029 616 грн. 27 коп. борг, 9 034 504 грн. 16 коп. пеня, 3 726 750 грн. 08 коп. 3% річних, 15 133 457 грн. 93 коп. інфляційних втрат.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представником відповідача, 02.02.2016 р., через загальний відділу суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, оскільки, 31.10.2015 року природний газ поставлений за Договором було оплачено в повному обсязі, що підтверджується актами звіряння розрахунків, копії яких додані до відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04 січня 2013 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-223-Н, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.04.2014 року), оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 35 924 328 грн. 43 коп., проте відповідач свої зобовязання в частині здійснення розрахунку виконав частково, в звязку з чим за відповідачем існує заборгованість станом на 09.11.2015 року в розмірі 8 029 616 грн. 27 коп. Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 9 034 504 грн. 16 коп. згідно п. 6 ст. 231 ГК України та п. 7.2. договору, та 3% річних - в сумі 3 726 750 грн. 08 коп., інфляційні втрати 15 133 457 грн. 93 коп. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що ним було сплачено позивачу суму заборгованості в строки визначені умовами договору, оскільки сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки, а обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих відповідачем, або наданням письмової відмови від підписання акта.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

У відповідності до ч. І ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1.ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.І ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У відповідності до до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Статтею 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1ст. 111-16 ГПК України, за II півріччя 2014 року зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст.530 ЦК України, оскільки термін виконання зобовязання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме, ст.692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014 року у справі №3-121 гс14).

Таким чином, у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу, якого Позивач не повернув Відповідачеві.

Отже, немає підстав вважати, що момент остаточного розрахунку за Договором настав та до Відповідача можливо застосувати санкції, що є предметом даного спору.

Згідно п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», якщо боржник заперечує одержання ним вимоги, кредитор зобовязаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

При цьому, подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми Цивільного кодексу України.

Поряд з цим необхідно зазначити, що доводи викладені Позивачем у запереченнях на відзив Відповідача відносно того, що ПАТ «Київоблгаз» своєчасно склавши та направивши на адресу Позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу не заслуговують на увагу, у звязку з наступним.

Відповідно до п. 8.5, 8.5.1 та 8.5.3 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) від 19.04.2012 №420 (чинною на час спірних правовідносин), до 5-го числа місяця, наступного за звітним, ГП (газорозподільне підприємство), ГТП (газотранспортне підприємство) та ГДП (газодобувне підприємство) разом з постачальниками газу та споживачами оформляють, підписують та скріплюють печатками акти приймання-передачі газу. У разі якщо споживач має договірні відносини з постачальником, який не погоджується оформити з таким споживачем акти приймання-передачі газу, обсяг перевитрат газу вважається обсягом постачання газу гарантованим постачальником, на території здійснення ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач постачальника. До 12-го числа місяця, наступного за звітним, ГП, ГТП та ГДП: разом з постачальниками газу на підставі актів приймання-передачі газу складають і підписують реєстри реалізації газу споживачам за звітний місяць окремо по кожному постачальнику. До 15-го числа місяця, наступного за звітним, Оператор на підставі аналізу звітів про надходження та реалізацію газу, актів приймання-передачі газу, реєстрів реалізації газу, інших матеріалів, наданих постачальниками, ГП, ГТП та ГДП, складає інформацію про надходження та реалізацію газу споживачам у розрізі кожного постачальника.

Таким чином, враховуючи вищезазначену процедуру оформлення обсягів природного газу, встановити хто був постачальником природного газу конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі природного газу, які складаються в кінці місяця.

Оскільки відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 8 029 616 грн. 27 коп. ще до порушення провадження у справі та подання позову до суду. Суд вважає що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та належним чином не доведеними, у звязку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя Л.Я. Мальована