ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2016 Справа № 905/717/16

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Чорман О.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м.Дніпропетровськ,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод м.Авдіївка, Донецька область,

про стягнення штрафу в розмірі 11383,50грн., -

За участю:

представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю);

представник відповідача не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод м.Авдіївка Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 11383,50грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у серпні 2015 року зі станції Авдіївка Державного підприємства "Донецька залізниця" відповідач згідно накладної №53726204 у вагоні №00002536 відправив вантаж - тепловози на станцію Нижньодніпровськ ДП Придніпровська залізниця. На станції Нижньодніпровська Державного підприємства Придніпровська залізниця (ДП "Придніпровська залізниця") залізницею виявлено, що у накладній №53726204 відсутня адреса одержувача, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 11383,50 грн., який він просить стягнути з відповідача.

На підтвердження зазначених у позові обставин ПАТ Укрзалізниця надало суду належним чином засвідчені копії залізничної накладної №53726204, акту загальної форми №92/ТК від 23.08.2015 року, договору №ПР.ДН-1-11559/НЮп від 20.09.2011 року, Статуту підприємства, виписки з ЄДРПОУ, розрахунок суми позову. Заявлені позовні вимоги позивач нормативно обґрунтовує статтями 24, 118, 122 Статуту залізниць України (далі - Статут), статтями 1, 2, 61, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. порушено провадження по справі.

Представник позивача у судове засідання 12.04.2016р. з'явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання 12.04.2016р., як і у попередні судові засідання, не з'явився, представника не направив. Відзив на позов не надав. 16.03.2016р. до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення суми стягуваних штрафних санкцій у розмірі одної провізної плати в порядку ст.83 ГПК України, посилаючись на відсутність негативних наслідків для позивача у звязку з неправильно зазначеною адресою в накладній, та на нестабільну економічну ситуацію в країні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2015 року зі станції Авдіївка ДП Донецька залізниця ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) відправив ВП ДЗРТ "Промтепловоз" (вантажоодержувач) на станцію Нижньодніпровськ ДП Придніпровська залізниця згідно накладної №53726204 у вагоні №00002536 вантаж тепловози ТПМ -6А заводський №2356.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції призначення Нижньогірськ ДП Придніпровська залізниця залізницею виявлено, що у накладній №53726204 відсутня адреса вантажоодержувача.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

В акті загальної форми №92/ТК від 23.08.2015 року зазначено, що в накладній №53726204 на вагон №00002536 невірно вказано адресу вантажоодержувача - ВП ДЗРТ "Промтепловоз" .

Телеграмою-відповіддю №НР13 від 23.08.2015р. відповідач проінформував станцію призначення, що правильним отримувачем слід вважати: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степна, 1; код одержувача 5716.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1. ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.7. ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Закон України Про залізничний транспорт у ст. 3 передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України Про транспорт, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. за №457 на виконання вимог ст. 3 Закону України Про залізничний транспорт, Статут залізниць України (далі за текстом: Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статут у ст. 5 передбачає, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі за текстом: Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі за текстом: Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

22.08.2015 року зі станції Авдіївка ДП Донецька залізниця ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) відправив ВП ДЗРТ "Промтепловоз" (вантажоодержувач) на станцію Нижньодніпровськ ДП Придніпровська залізниця згідно накладної №53726204 у вагоні №00002536 вантаж тепловози.

При оформленні залізничної накладної №53726204 у розділі 4 "Вантажоодержувач" вантажовідправником зазначено адресу вантажоодержувача: Україна.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції призначення Нижньогірськ ДП Придніпровська залізниця залізницею виявлено, що у накладній №53726204 відсутня адреса вантажоодержувача.

В акті загальної форми №92/ТК від 23.08.2015 року зазначено, що в накладній №53726204 на вагон №00002536 невірно вказано адресу вантажоодержувача - ВП ДЗРТ "Промтепловоз".

Відповідно до ч.1 ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме розділом 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, в тому числі графу "Одержувач" та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адресу та його код.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини неправильного зазначення у накладній маси вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання акту загальної форми.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені в акті загальної форми.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що незазначення адреси вантажоодержувача відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом - актом загальної форми №92/ТК від 23.08.2016 року, який є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту.

Вказаний акт загальної форми за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту незазначення адреси вантажоодержувача у накладній.

Викладені обставини підтверджують факт незазначення адреси вантажоодержувача відправником в накладній. В матеріалах справи відсутні та сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості, викладені в акті загальної форми.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24 червня 2011 р. за N 765/19503, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України (457-98-п). При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильне зазначення у накладній адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 2276,70грн., що виходить з розрахунку провізної плати відповідно до Схеми і Збірника тарифів (Тарифне керівництво №1), відповідно заявлений штраф до стягнення у розмірі 11383,50 грн. у п'ятикратному розмірі вказаної плати.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Однак господарський суд приймає до уваги наступне.

У відповідності до положень ст.551 ЦК України та ст.219 ГК України, ст. 83 ГПК України суд може, з урахуванням інтересів боржника, та за наявністю обставин, які мають істотне значення, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право зменшити розмір штрафних санкцій у зв'язку з наступним.

Підставами для застосування судом зазначеного права є факт відсутності негативного наслідку для позивача, збитків для залізниці, а також загальновідомі обставини - проведення на території сходу України антитерористичної операції, загальний спад економіки, тощо.

Враховуючи викладене, з урахуванням клопотання відповідача, господарський суд зменшує розмір штрафу до суми 6830,10 грн.

За змістом ст.ст. 33-34, 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд стягує з відповідача: 6830,10 грн. штрафу.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 25, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" м. Авдіївка Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 11383,50 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49600, м.Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса,буд.108, ) суму штрафу у розмірі 6830,10 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2016р.

Суддя К.С. Харакоз