РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №910/32551/15

За первісним позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Служба автомобільних доріг в Одеській області

третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Фонд державного майна України

про стягнення грошових коштів

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

про визнання договору недійсним

Суддя Цюкало Ю.В.

Учасники судового процесу:

від позивача за первісним позовом: Пихтін К.В. - за довіреністю від 04.01.2016 року;

Загвоздіна Л.С. - за довіреністю від 30.12.2015 року;

від відповідача за первісним позовом: Слюзар Т.І. - за довіреністю від 31.12.2015 року;

від третьої особи-1: Копущу Н.М. - за довіреністю від 25.03.2016 року;

від третьої особи-2: Качуровський В.В. - за довіреністю від 31.12.2015 року.

В судовому засіданні 11 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (позивач за первісним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (відповідач за первісним позовом) про стягнення 84 264,95 грн. основного боргу, 1 113,12 грн. пені, 5 898,55 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/32551/15. Розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 року, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 22.02.2016 року, залучено до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Службу автомобільних доріг в Одеській області та Фонд державного майна України.

Судове засідання, призначене на 22.02.2016 року, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року розгляд справи призначено на 21.03.2016 року.

21.03.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення по справі.

У березні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (позивач за зустрічним позовом) до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (відповідач за зустрічним позовом) про визнання Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 203, 228 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України.

Відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року судом прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про визнання Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року недійсним.

В судове засідання, призначене на 21.03.2016 року, представник третьої особи-1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом та третьої особи-2 в судове засідання з'явились, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 11.04.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (серія яя № 205857 від 10.06.2009 року) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 11.02.2014 року земельна ділянка площею 161,9594 га, розташована в Одеські області, м. Южне (кадастровий номер :02:003:0013) (в т.ч. під'їзна дорога с. Вороновка - ДП «МТП «Южний») знаходиться на праві постійного користування Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний».

Нежитлові будівлі КПП № 10, що складається з: літера «А» - КПП - загальною площею 71,1 м.кв.; літера «Б» - КПП - загальною площею 7,8 м.кв. з під'їзною дорогою с. Вороновка - ДП «МТП «Южний» знаходяться на праві господарського відання у Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.08.2014 року.

18.05.2015 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» (землекористувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олсідз Блек Сі» (сервітуарій) укладено Договір № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту (надалі - Договір), згідно з п.п. 1.1., 1.2. якого земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки державної власності площею 161,9594 га та кадастровий номер :02:003:0013 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, що перебуває у постійному користуванні ДП «МТП «Южний», яка розташована за адресою: Одеська область, м. Южне. Земельний сервітут загальною площею 1,6025 га встановлюється землекористувачем в інтересах сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявній під'їзній дорозі, згідно плану меж земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Додатком № 2 до Договору встановлено план меж земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут.

Договором встановлюється строковий платний земельний сервітут, який набирає чинності з моменту його державної реєстрації та діє до 31.12.2027 року (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору плата за встановлення сервітуту (плата) по договору встановлюється з розрахунку за один місяць, згідно з розрахунком плати, який є невід'ємною частиною договору. Нарахування ПДВ на суму сплати за договором, здійснюється згідно з чинним податковим законодавством України. Розмір плати за договором на кожний наступний рік перераховується сторонами шляхом коригування плати за право земельного сервітуту за попередній рік з урахуванням проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки на величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, визначеного Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин станом на 01 січня поточного року, та оформлюється розрахунком плати на відповідний рік.

Згідно з п. 3.2. Договору плата по договору вноситься сервітуарієм щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, шляхом здійснення прямого банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок землекористувача, відповідно до виставленого землекористувачем рахунку.

Відповідно до розрахунку щомісячна плата за право земельного сервітуту встановлюється у розмірі 16 726,09 грн.

У разі несвоєчасного внесення плати за земельний сервітут сервітуарієм, в інтересах якого його виставлено, сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п. 6.2. Договору).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.08.2015 року встановлено земельний сервітут площею 1,6025 га (земельна ділянка в Одеській області. м. Южне, кадастровий номер :02:003:0013) в інтересах відповідача на право проїзду по наявній під'їзній дорозі відповідно до плану меж земельної ділянки (Додаток № 2 до Договору).

Позивачем за первісним позовом виставлено відповідачу за первісним позовом рахунок № 316 від 31.12.2015 року на суму 9 064,46 грн. (отримано відповідачем за первісним позовом 08.06.2015 року, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення).

Додатковою угодою № 1 від 12.06.2015 року (далі - Додаткова угода № 1) сторонами погоджено, що сервітуарій сплачує землекористувачу за фактичне користування правом земельного сервітуту з 08.08.2015 року по 18.05.2015 року у сумі 231 355,20 грн. (без ПДВ) (п. 2 Додаткової угоди № 1). Крім того, цією ж додатковою угодою сторони дійшли згоди, що щомісячна плата складає 10 035,65 грн.

Позивач за первісним позовом виставив відповідачу за первісним позовом рахунок № 344 від 30.06.2015 року на суму 20 071,31 грн.

05.08.2015 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено Додаткову угоду № 2 (надалі - Додаткова угода № 2), за якою п. 2 Додаткової угоди № 1 з тексту останньої виключено.

Зміни, які внесені до Договору Додатковою угодою № 1 та Додатковою угодою № 2 були зареєстровані, що підтверджується відповідним витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

В подальшому позивачем за первісним позовом направлено відповідачу за первісним позовом рахунки № 418 від 31.07.2015 року на суму 20 071,31 грн., № 481 від 31.08.2015 року на суму 20 071,31 грн., № 547 від 30.09.2015 року на суму 12 042,78 грн., № 612 від 31.10.2015 року на суму 12 042,78 грн., № 687 від 30.11.2015 року на суму 12 042,78 грн.

Листом від 03.12.2015 року позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом про корегування загальної щомісячної плати станом на 31.12.2015 року на суму 21 141,78 грн.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відповідач за первісним позовом допустив неналежне виконання зобов'язань за Договором № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року щодо оплати користування сервітуту, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 84 264,95 грн. основного боргу, 1 113,12 грн. пені та 5 898,55 грн. штрафу.

За твердження позивача за зустрічним позовом, автомобільна дорога «Одеса - Южний» М-28 протяжністю 49 км з під'їздами має статус міжнародної автомобільної дороги загального користування державного значення, у зв'язку із чим відповідач за зустрічним позовом на підставі ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» не мав права на обмеження у вільному пересуванні відповідною дорогою, що в свою чергу зумовлює визнання Договором № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року недійсним на підставі ст.ст. 203, 228 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, як такий що не відповідає інтересам держави, суспільства.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві вказав, що під'їзна дорога с. Вороновка - ДП «МТП «Южний» знаходиться у нього на праві господарського відання, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (серія яя № 205857 від 10.06.2009 року) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.08.2014 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частинами 1, 2 статті 402 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Як встановлено судом, 18.05.2015 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олсідз Блек Сі» укладено Договір № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту, згідно з п.п. 1.1., 1.2. якого земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки державної власності площею 161,9594 га та кадастровий номер :02:003:0013 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, що перебуває у постійному користуванні ДП «МТП «Южний», яка розташована за адресою: Одеська область, м. Южне. Земельний сервітут загальною площею 1,6025 га встановлюється землекористувачем в інтересах сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявній під'їзній дорозі, згідно плану меж земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Позивачем за первісним позовом виставлено відповідачу за первісним позовом рахунки на загальну суму 105 406,73 грн.

Листом від 03.12.2015 року позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом про корегування загальної щомісячної плати станом на 31.12.2015 року на суму 21 141,78 грн.

Разом з цим, доказів здійснення щомісячних виплат відповідачем за первісним позовом суду не представлено.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом, з урахуванням корегування загальної щомісячної плати станом на 31.12.2015 року, 84 264,95 грн. основного боргу (105 406,73 грн. - 21 141,78 грн.) за період частини травня 2015 року (з 18.05.2015 року по 31.05.2015 року) - листопад 2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 1 113,12 грн. пені та 5 898,55 грн. штрафу, суд вказує наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, наданий позивачем за первісним позовом, зважаючи на п. 6.2. Договору, ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість останнього, у зв'язку із чим з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню 1 113,12 грн. пені та 5 898,55 грн. штрафу

Щодо зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" про визнання Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, дійсність правочину це визнання за ним властивостей юридичного факту, що породжує правовий наслідок, до якого прагнули суб'єкти правочину при його вчиненні. Таке можливе лише у випадку, коли правочин відповідає сукупності вимог, визначених законом, які йменуються умовами дійсності правочинів. Сукупність таких вимог закріплено у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як встановлено судом, земельна ділянка площею 161,9594 га, розташована в Одеські області, м. Южне (кадастровий номер :02:003:0013) (в т.ч. під'їзна дорога с. Вороновка - ДП «МТП «Южний») знаходиться на праві постійного користування Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний».

Нежитлові будівлі КПП № 10, що складається з: літера «А» - КПП - загальною площею 71,1 м.кв.; літера «Б» - КПП - загальною площею 7,8 м.кв. з під'їзною дорогою с. Вороновка - ДП «МТП «Южний» закріплені на праві господарського відання ДП «Морський торговельний порт «Южний».

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Додатком № 2 до Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року встановлено план меж земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут.

Земельний сервітут площею, встановлення якого погоджено сторонами, відповідно до ст. 402 Цивільного кодексу України, підтверджений державною реєстрацію (копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права долучено до матеріалів справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Земельного кодексу України землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 Земельного кодексу України до земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об'єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту. До земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:

а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди;

б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об'єкти служби дорожнього сервісу;

в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами;

г) захисні насадження.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 18.04.2012 року «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» автомобільній дорозі «Одеса-Южний» М-28 надано статус автомобільної дороги загального користування державного значення.

Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях (ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Як встановлено постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2013 року у справі № 5017/656/2012, враховуючи, що предметом позовних вимог є визнання за ДП МТП "Южний" права власності на під'їзду дорогу, яка утримується позивачем та знаходиться на його балансі під інвентарним № 24613, введена в експлуатацію портом, суд апеляційної інстанцій правомірно відмовив в позові оскільки спірне майно перебуває у позивача на праві господарського відання.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що частина земельної ділянки, на якій відповідно до Договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 року встановлено земельний сервітут, закріплена на праві господарського відання за Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний», суд дійшов висновку, що підстави для визнання вказаного правочину, за викладених позивачем за зустрічним позовом підстав відсутні.

Судові витрати позивача за первісним позовом, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за первісним позовом, за яким також залишаються і судові витрати за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (04655, м. Київ, вулиця Верхній вал, будинок 72, ідентифікаційний код 37392490) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 13, ідентифікаційний код 04704790), грошові кошти: 84 264,95 грн. (вісімдесят чотири тисячі двісті шістдесят чотири гривні 95 копійок) основного боргу, 1 113,12 грн. пені (одна тисяча сто тринадцять гривень 12 копійок), 5 898,55 грн. (п'ять тисяч вісімсот дев'яносто вісім гривень 55 копійок) штрафу та 1 369,15 грн. (одна тисяча триста шістдесят дев'ять гривень 15 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.04.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало