ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа № 925/340/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча

компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу

Атомкомплект державного підприємства Національна атомна

енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Кемікал Елементс

Юкрейн, м. Черкаси

про стягнення 50 904 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атомкомплект державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом до товариства з обмеженою відповідальністю Кемікал Елементс Юкрейн про стягнення неустойки (пеня, штраф) в розмірі 50 904 грн. 63 коп. за порушення відповідачем строків поставки продукції згідно договору поставки від 15 квітня 2013 року №11-16-1-13-802.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 19 квітня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 15 квітня 2016 року за №109 та вказував на пропуск позивачем спеціального строку позовної давності, оскільки, з урахуванням визнання боргу відповідачем (відповідь на претензію від 18 вересня 2014 року вих. №514/1) та за умовою встановленої шестимісячної відстрочки сплати неустойки, на думку відповідача, строк позовної давності закінчився 17 березня 2016 року. В звязку з чим відповідач заявив про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того відповідач зазначав, що додана позивачем до позовної заяви копія угоди про врегулювання претензійних вимог по договору поставки фактично укладена сторонами 16 лютого 2014, а не у 2015 року як вказує позивач, в звязку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 19 квітня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/340/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 15 квітня 2013 року між державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атомкомплект (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю Завод хімічних реактивів Донецьк-Реактив (в подальшому найменування відповідача було змінено на товариство з обмеженою відповідальністю Кемікал Елементс Юкрейн) (постачальник) було укладено договір поставки №11-16-1-13-802.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору постачальник зобовязався в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити і поставити кислоту борну (марка А) (далі - продукція) для потреб ВП Запорізька АЕС, ВП Южно-Українська АЕС, ВП Рівненська АЕС та ВП Хмельницька АЕС ДП НАЕК Енергоатом, а покупець в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікаціях, які є невідємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Сума договору складає 4 583 808 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 763 968 грн. 00 коп. (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, поставка продукції згідно специфікації здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDР - відділення ВП Складське господарство ДП НАЕК Енергоатом згідно Інкотермс 2000.

Однак в процесі виконання договору, відповідачем було допущено порушення строків поставки продукції, що було підставою для застосування до нього штрафних санкцій.

Керуючись пунктом 9.2 договору, ч. 2 ст. 6 ГПК України, ч. 2 ст. 222 ГК України, з метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав на адресу відповідача претензію (вих. №5523/51 від 11 червня 2014 року ) про неналежне виконання та стягнення неустойки в розмірі 54 157 грн. 59 коп. по договору поставки від 15 квітня 2013 року № 11-16-1-13-802 у звязку з порушенням строку поставки.

Від відповідача надійшла відповідь на претензію від 18 вересня 2014 року №514/1 в якій відповідач зазначив, що позивачем було порушено строки оплати продукції, а також було визнано прострочення поставки продукції згідно договору та запропоновано відстрочити сплату неустойки в розмірі 50 904 грн. 63 коп. на 6 місяців.

З метою врегулювання претензійних вимог в досудовому порядку, сторони договору від 15 квітня 2013 року №11-16-1-13-802 уклали нову угоду про врегулювання претензійних вимог по договору поставки від 15 квітня 2013 року №11-16-1-13-802.

Відповідно до умов угоди, відповідач визнав частину вимог про сплату неустойки за порушення строків поставки товару в розмірі 50 904 грн. 63 коп., а позивач визнав претензію відповідача в частині вимог про сплату 3% річних та інфляційних витрат на загальну суму 1 292 грн. 26 коп. за порушення грошового зобовязання.

Згідно п. 6 угоди, зобов'язання про сплату штрафних санкцій у сумі 50 904 грн. 63 коп. було відстрочено на 6 місяців.

Вищевказану угоду, оригінал якої було надано позивачем суду для огляду, датовано 16 лютого 2015 року.

Водночас відповідачем було надано суду аналогічну угоду, в якій вказано дату її укладення 16 лютого 2014 року.

Зі змісту угод вбачається, що під час її укладання сторони посилаються на інший документ, а саме на претензію від 18 вересня 2014 року №514/1 (вх. АК від 23 вересня 2014 року №8991).

Відповідна претензія міститься в матеріалах справи (а.с. 29).

Тобто, укладаючи договір 16 лютого 2014 року (як стверджує відповідач), сторони фізично не могли посилатися в ньому на документ який було виготовлено значно пізніше у вересні 2014 року.

Представник позивача пояснив суду, що в даному випадку сторонами було допущено технічну помилку.

Суд, оцінюючи дані докази в їх сукупності, погоджується з доводами позивача, а тому приходить до висновку, що угоду про врегулювання претензійних вимог по договору поставки від 15 квітня 2013 року №11-16-1-13-802 фактично було укладено сторонами 16 лютого 2015 року.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідна угода від 2015 року на даний час чинна та не визнана судом у встановленому законом порядку недійсною, а тому посилання відповідача про пропуск строку позовної давності судом до уваги не приймається.

Враховуючи вищевказане, строк виконання зобов'язання відповідача щодо сплати штрафних санкцій настав 16 серпня 2015 року.

За загальним правилом боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В даному випадку з моменту прострочення поставки товару.

При цьому, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно положень ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, судом враховано положення ст. 264 ЦК України відповідно до умов якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

Тобто, визнаючи борг зі сплати неустойки у відповіді на претензію, а також укладаючи 16 лютого 2015 року угоду із визначенням нового строку сплати неустойки перебіг позовної давності переривався, а також встановлювався новий строк сплати визнаної відповідачем суми штрафних санкцій, відповідно встановлювався новий строк початку перебігу позовної давності, а не порядок його обчислення.

Однак відповідач не виконав вимоги п. 6 угоди, в зв'язку з чим, позивач направив на адресу відповідача досудове нагадування від 10 вересня 2015 року № 6137/51.

Оскільки відповідач так і не виконав умов п. 6 угоди, позивач звернувся до господарського суду за захистом та відновленням порушених господарських прав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даного спору відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту сплати раніше визнаного розміру штрафу та пені у визначений умовами договору новий строк.

В п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Розмір штрафу та пені яка підлягає сплаті сторонами узгоджено договором.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини які визнаються сторонами та іншими особами обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином неустойка в розмірі 50 904 грн. 63 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Кемікал Елементс Юкрейн, проспект Хіміків, 74, м. Черкаси, ідентифікаційний код 13476327 на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атомкомплект державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Жилянська, 108, м. Київ, ідентифікаційний код 26251923, р/р НОМЕР_1 в ПАТ Діамантбанк, МФО 320854 50 904 грн. 63 коп. неустойки та 1 378 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 20 квітня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович