РІШЕННЯ

21 квітня 2016 року Справа № 913/366/16

Провадження № 29/913/366/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ,

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 82 852 грн 17 коп.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - представник в судове засідання не прибув;

відповідач в судове засідання не прибув.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач у справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом від 12.02.2016 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, відповідача у справі) про стягнення з останньої заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 28.03.2011 в загальному розмірі 82 852 грн 17 коп., з яких:

- 20 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом;

- 26 097 грн 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 31 155 грн 11 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 5 600 грн 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позивач, посилаючись на норми статей 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором банківського обслуговування б/н від 28.03.2011 щодо сплати заборгованості за кредитом та відсотків за його користування.

Представник позивача 11.04.2016 через канцелярію суду надав розрахунок заборгованості станом на 14.04.2014, який залучено до матеріалів справи.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) відповідач у справі, відзив на позов та витребувані докази суду не надала, не скористалася правом участі в судовому засіданні, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.

Ухвали суду у цій справі надсилалися судом рекомендованою кореспонденцією на адресу місця проживання відповідача: 93412, АДРЕСА_1, згідно витягу з офіційного веб-порталу «Міністерства юстиції України Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в мережі Інтернет (https://usr.minjust.gov.ua) станом на 02.03.2016.

Крім того, відповідно до приписів пп.4 п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздруковані сторінки з мережі Інтернет, на яких розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду.

Разом із тим, ухвали повернулися до суду з відміткою на довідці пошти ф.20: «За зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 вказаної постанови Пленуму передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа розглядалася судом неодноразово. Відповідачу надавалася можливість прийняти участь у судовому засіданні та надати відзив на позов.

До початку даного судового засідання будь-яких клопотань відповідач не надав.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При з'ясуванні фактичних обставин, дослідженням наданих позивачем у справі доказів, суд

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (дата запису державної реєстрації 27.10.2010 № 2 008274) відповідач у справі, 28.03.2011 підписав заяву (а.с.17), в якій зазначено про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови) Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 28.03.2011 (далі - договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Дана заява підписана особисто ФОП ОСОБА_2, від імені банку - головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубилет О.В.

Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, який діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 05.10.2011 (а.с.14), банк, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та правила).

Умови та правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Вказані Умови та тарифи були затверджені наказом банку № СП-2011-85 від 28.01.2011.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в загальній сумі 20 000 грн 00 коп. на поточний рахунок № НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами.

Згідно з пунктом 3.18.1.1 Умов та правил (у редакції на момент укладення договору) кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Пунктом 3.18.1.3 Умов та правил (у редакції на момент укладення договору) врегульовано, що кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Згідно довідки банку від 12.02.2016 відповідачу - ФОП ОСОБА_2, кредитний ліміт був встановлений у наступних розмірах:

- 14.04.2011- 1 000 грн 00 коп.;

- 16.09.2011- 1 200 грн 00 коп.;

- 25.01.2013- 3 500 грн 00 коп.;

- 04.02.2013- 4 400 грн 00 коп.;

- 04.03.2013- 9 400 грн 00 коп.;

- 16.04.2013- 10 000 грн 00 коп.;

- 20.05.2013- 20 000 грн 00 коп.;

- 01.03.2014- 00 грн 00 коп.;

- 14.04.2014- 00 грн 00 коп.;

- 20.06.2014- 00 грн 00 коп. (а.с.33).

Зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 20 300 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по поточному рахунку та меморіальними ордерами, що залучені до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 3.18.4.1 Умов та правил (у редакції на момент укладення договору), яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. Відсотки за користування кредитом сплачують у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Наказом банку від 04.06.2014 № 6783882 прийнято рішення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитним лімітом на розрахунковому рахунку з 01.07.2014 у зв'язку з різкою зміною вартості ресурсів на міжбанківському ринку.

З 01.07.2014 р. діють Умови та надання банківських послуг в новій редакції, у відповідності до пункту 3.2.1.1.12 Умов та правил банком змінені відсоткові ставки за користування кредитним лімітом з 24% до 36%, з 48% до 56%.

У відповідності до пункту 3.2.1.4.4 Умов та правил клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до пунктів 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов та правил при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту 3.2.1.5.4 Умов та правил нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Згідно з п.3.2.1.1.17 Умов та правил при перерахунку Клієнтом з поточного рахунку коштів за рахунок кредитного ліміту на будь - які рахунки або пластикові картки, держателем яких є власник поточного рахунку, з суми кожного з проведених за рахунок кредитного ліміту перерахувань утримується комісійна винагорода у розмірі 3 % від суми перерахувань. Клієнт доручає Банку списувати суми такої комісійної винагороди, що підлягає сплаті Банку, зі свого поточного рахунку.

Як свідчать обставини справи, відомості з особового рахунку 20.06.2013 відповідач за рахунок кредитного ліміту зі свого поточного рахунку № НОМЕР_2 здійснив операції, що призвели до виникнення на його поточному рахунку дебетового сальдо (виникає в разі перевищення величин списань з поточного рахунку згідно з розрахунковими документами Клієнта над величиною надходжень на поточний рахунок з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня).

Протягом 90 днів з дати закінчення періоду в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню кредитове сальдо на поточному рахунку відповідача не було зафіксовано, а тому з 26.09.2013 кредит вважається простроченим. Заборгованість за кредитом складає 20 000 грн 00 коп.

За користування ним нараховувались проценти в розмірі 24 % річних, з 26.09.2013 - 48 % річних, а з 01.07.2014 - 56% річних.

В зв'язку з порушенням умов договору банківського обслуговування від 28.03.2011 в частині повернення одержаних кредитних коштів, сплати процентів та комісії за користування ними, відповідач станом на 10.02.2016 має заборгованість в загальній сумі 82 852 грн 17 коп., з яких:

- 20 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом станом на 10.02.2016;

- 26 097 грн 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.08.2013 по 10.02.2016;

- 31 155 грн 11 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.09.2013 по 10.02.2016;

- 5 600 грн 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 02.09.2013 по 10.02.2016.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист. Під час судового розгляду справи вимог позивача не спростував, докази часткової або повної сплати суми позову не надав.

Розглянувши обставини справи в їх сукупності, оцінивши подані позивачем у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

У відповідності з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існують кредитні відносини.

Згідно із частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/.

Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тобто уклали відповідний договір, який містить умови щодо надання кредиту.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм діючого законодавства, кредитний договір є одним з видів позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт порушення Відповідачем умов договору підтверджено матеріалами справи. Позовні вимоги в частині стягнення суми неповернутого кредиту в розмірі 20 000 грн 00 коп., процентів за користування кредитом у сумі 26 097 грн 06 коп. та комісії за користування кредитом у сумі 5 600 грн 00 коп. ґрунтуються на нормах чинного законодавства, підтверджені документально і не спростовані відповідачем.

Відповідач не заперечив наявність вказаної заборгованості та не надав доказів її оплати на час розгляду справи.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення пені, суд враховує наступне.

Відповідно до статей 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України). Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (частина 1 статті 552 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом пункту 3.2.1.5.4 Умов та правил, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано клієнтом. Отже до правовідносин сторін правила частини 6 статті 232 ГК України не застосовуються.

Відповідно до п. 3.2.1.5.1 Умов у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разу реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 3.2.1.5.7 Умов строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Тобто, умовами договору сторони збільшили строк позовної давності по стягненню пені, а також період нарахування.

У зв'язку з невиконанням відповідачем у встановлений строк зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів і комісії за користування кредитом, позивачем, на підставі пунктів 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.4 договору банківського обслуговування нарахована пеня в загальній сумі 31 155 грн 11 коп. за період прострочення з 03.09.2013 по 10.02.2016.

Згідно з частиною 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон № 543/96-ВР) розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1.1 Положення про процентну політику Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.08.2004 № 389, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2004 за № 1092/9691, визначено, що облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Загальноприйнятою формулою розрахунку пені є: П = З*2ОС НБУ/365(366)*Д, де

П - розмір пені

З - сума заборгованості

ОС НБУ - облікова ставка НБУ

365(366) - кількість днів у році

Д - кількість днів прострочки

У наведеній формулі використовується 365(366) днів, оскільки облікова ставка НБУ є базовою ставкою щодо інших процентних станок Національного банку, виражається у процентах річних та є нормативно встановленою річною ставкою, що залежить від фактичної кількості днів у році (365 або 366), за який проводиться розрахунок.

За змістом пункту 3.2.1.4.1.3 Умов та правил у разі порушення будь-якого з грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році.

Наведений позивачем розрахунок пені є невірним через штучне зменшення кількості днів у році, що призводить до завищення суми пені, яка є більшою ніж подвійна облікова ставка НБУ.

Отже, для розрахунку пені необхідно застосовувати такі величини: облікова ставка НБУ, фактична кількість днів у році, в якому допущено прострочення платежу, та фактична кількість днів прострочки.

Крім того, позивач при зверненні з цим позовом до суду не врахував положень Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) та розпорядження НБУ щодо мораторія на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами.

Закон № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

02.12.2015 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669 розпорядженням № 1275-р Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого серед інших включено м. Луганськ.

Відповідач у справі як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстрований і здійснює свою підприємницьку діяльність (роздрібна торгівлі напоями в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах - основний) в АДРЕСА_1.

Із поданого позивачем розрахунку пені заявленої до стягнення за період з 03.09.2013 по 10.02.2016 в сумі 31 155 грн 11 коп. вбачається, що позивачем в порушення вищезазначених норм діючого законодавства розраховано пеню виходячи з 360 днів у році та не враховано того, що з 14.04.2014 пеня, що нарахована на основну суму заборгованості скасована.

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок суми пені за період з 03.09.2013 по 13.04.2014 включно виходячи з 365 днів у році, сума якої складає 877 грн 76 коп., яка є обґрунтованою та підлягає до стягнення.

Решта заявленої суми пені за період з 14.04.2014 по 10.02.2016 у розмірі 30 277 грн 35 коп. (31 115,11 грн. - 877,76 грн.) є необґрунтовано заявленою, а тому у задоволенні вимог у цій частині позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи та норми вищенаведеного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в загальній сумі 52 574 грн 82 коп., з яких:

- 20 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом станом на 10.02.2016;

- 26 097 грн 06 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.08.2013 по 10.02.2016;

- 877 грн 76 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.09.2013 по 13.04.2014;

- 5 600 грн 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 02.09.2013 по 10.02.2016.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 874 грн 43 коп. слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ, до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєвєродонецьк Луганської області, про стягнення 82 852 грн 17 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», 49094, місто Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитом у розмірі 20 000 грн 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26 097 грн 06 коп., пеня в сумі 877 грн 76 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 5 600 грн 00 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 874 грн 43 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 30 277 грн 35 коп. відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 25.04.2016.

Суддя Р.Є. Якушенко