ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 914/4134/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Бішко М.І.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» б/н від 18.02.2016р. (вх. № 01-05/993/16 від 01.03.2016р.).

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2016р.

у справі № 914/4134/15, суддя Запотічняк О.Д..

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»,

м. Львів,

про: стягнення 37 995 060,47 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у справі 914/4134/15 (суддя Запотічняк О.Д.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 5 020 077, 35 грн. пені, 257 586, 72 грн. 3% річних, 5 783 133, 59 грн. збитків внаслідок інфляції, 1 707 661,28 грн. 7% штрафу та 61 397, 39 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2016р. у даній справі скасувати частково та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені у сумі 5 020 077, 35 та 7% штрафу у сумі 1 707 661, 28 грн. на 50 % , що підлягає до стягнення.

Зокрема, скаржник зазначає, що зважаючи на майновий стан відповідача, на співрозмірність заявлених до стягнення штрафних санкцій, а також на те що відповідач хоча й несвоєчасно, проте погасив наявну перед позивачем заборгованість, просить про зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає до стягнення.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 01.03.2016р. справу за № 914/4134/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Матущак М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.03.2016р.

В судовому засіданні 28.03.2016р. оголошувалася перерва до 18.04.2016р.

В судовому засіданні від 18.04.2016 р. зявилися представники сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційні скарзі висловив свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті спору, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 18.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №16/15-ПР, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору. (п.1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Відповідно до п.11.1 договору, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

За умовами даного договору продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Продавець передає Покупецю з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 16 250, 000тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м) згідно з договором. Ціна за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7 661,64 грн.( п. 5.2 Договору).

Додатковою угодою від 20.02.2015р. №1 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору від 12.12.2014р. №16/15-ПР та встановили, що вартість 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7 416,84 грн.

Додатковою угодою від 18.03.2015р. №2 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору від 12.12.2014р. №16/15-ПР та встановили, що з 01.03.2015р. вартість 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 11 333,64 грн.

На виконання умов договору за період з січня по березень 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 5 461 654 тис. м. куб. на загальну суму 44 024 381,77 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу (а.с.23-25 ).

В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач всупереч умов договору оплатив спожитий газ частково в сумі 20 695 803,68грн. Залишок боргу становить 23 328 578,09 грн.

Однак відповідачем долучено до справи звіт по проводках та копії платіжних доручень за період з серпня по листопад 2015 року з яких вбачається, що основна заборгованість відповідачем погашена в повному обсязі. Позивач підтвердив факт погашення відповідачем заборгованості.

В частині стягнення основної суми заборгованості, суд першої інстанції підставно зазначив про те, що сума основного боргу до задоволення не підлягає, оскільки на момент подання позову до суду основна сума заборгованості в позивача була відсутня.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 6.1 договору, сторони погодили, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5-ть банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки;

- остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо оплати вартості отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати, за поставлений позивачем згідно Договору №16/15-ПР. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно Договору купівлі-продажу природного газу №16/15-ПР, позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 5 106 267, 55 грн. та штрафу в розмірі 1 707 661, 28 грн., нарахованих на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 263 991, 30 грн. - 3% річних та 7 588 562, 25 грн. - інфляційні втрати.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобовязання, а саме зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.2 Договору, у разі невиконання Покупцем умов пунктів 6.1, 6.2 цього Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

За неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, позивач нарахував відповідачу:5 106 267,55 грн. пені, 1 707661,28 грн. 7% штрафу, 263 991,30 грн. 3% річних, 7 588562,25 грн. збитків внаслідок інфляції.

Судом першої інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, інфляційних втрат, 7% штрафу та 3 % річних, і встановлено, що розрахунок позивачем здійснено невірно, а саме не враховано дати коли відповідачем здійснювались проплати та проведено нарахування на суми боргу без врахування часткових проплат. Інфляційні втрати нараховувались на інфляційні втрати за попередній період.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Провівши перерахунок, судом першої інстанції встановлено, що до стягнення підлягає5 020 077,35 грн. пені, 1 707 661,28 грн. 7% штрафу, 257 586,72 грн. 3% річних, 5 783 133,59 грн. збитків внаслідок інфляції.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із здійсненим перерахунком господарським судом Львівської області, відносно суми щодо якої було прострочено терміни сплати, в частині стягнення 3 % річних в розмірі 253 586, 72 грн., пені в розмірі 5 020 077, 35 та інфляційних втрат в розмірі 5 783 133, 59. дійшла висновку, що судом першої інстанції підставно задоволені дані вимоги. Дані розрахунки сторонами не заперечуються.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання, щодо зменшення на 50 % пені та штрафу.

Нормами чинного законодавства надано суду право зменшити розмір пені та штрафу, належних до стягнення.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що: вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено: що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З наведеного вбачається, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- причиною несвоєчасних розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №16/15 - ПР. було те, що нерегулярно з бюджету отримується субвенція на погашення заборгованості з різниці в тарифах у звязку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Проте, така субвенція, спрямована лише на покриття затрат на вироблення теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до категорії «населення». Тобто не відшкодовується різниця в тарифах, затверджених для категорії споживачів бюджетні органи/установи, прибуток підприємства відповідно, також не отримується.

- відповідач виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань;

- в матеріалах справи відсутні докази, щодо понесення збитків спричинених позивачу неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №16/15-ПР;

-майновий стан Відповідача (важке матеріальне становище, що підтверджено відповідними документами: звіт про фінансові результати за 2015 рік, баланс(звіт про фінансовий стан) на 2015 р.).

- окрім пені позивачем нараховані також 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем;

- Діяльність відповідача є збитковою.

З врахуванням наведеного, колегія суду зазначає, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, приймається до уваги також і майновий стан позивача з врахуванням негативних наслідків, котрі можуть бути спричинені неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання по Договору.

Таким чином, з врахуванням документальних доказів у справі, колегією суддів встановлено виняткові та інші обставини, які в сукупності можуть бути підставою в даному випадку для зменшення розміру пені та штрафу, водночас зменшення розміру штрафних санкцій на 50% є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому.

З врахуванням викладеного, судова колегія вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, у відповідності до вимог п.3 ст. 83 ГПК України, зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені та 7% штрафу) до 50 % від правомірно нарахованих (5 020 077, 35 грн пеня та 1 707 661, 28 грн. - штрафу ) та стягнути з ПАТ "Львівтеплоенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 2 510 038 грн. 68 коп. пені та 853 830 грн. 64 коп. 7 % штрафу за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи усе вищевказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає часковому скасуванні в частині стягнення пені та 7 % штрафу. В решті рішення суд залишає без змін.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем (оскільки, спір виник не з вини Позивача і зменшення суми пені (часткова відмова) відбулося не із-за безпідставності вимог Позивача, а внаслідок скористання судом своїм правом на зменшення підставно обгрунтованого розміру даної пені).

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» б/н від 18.02.2016 року задоволити повністю.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 09.07.2016 року в справі за номером 914/4134/15 скасувати частково в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 020 077,35 грн. - пені та 1 708661, 28 грн. 7 % штрафу, з прийняттям нового рішення в цій частині, в зв'язку з чим абзац третій резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:;

« 3. Стягнути з Львівськогго міського комунального підприємства Львівтеплоенерго ( 79040, м Львів, вул.. Данила Апостола 1, ), на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького 6, ): 2 510 038 грн. 68 коп. - пені, 257 586, 72 3 % річних, 5 783 133, 59 грн. збитків внаслідок інфляції, 853 830 грн. 64 коп. 7 % штрафу»;

4.В решті судове рішення залишити без змін.

5.На виконання постанови господарському суду Львівської області видати наказ у відповідності до ст.116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 18.04.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Матущак О.І.