РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/32591/15

За позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів -

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат»,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент Боно»

про виплату компенсації у розмірі 27 560, 00 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Сербуль О.Ю.;

від відповідача-1: ОСОБА_4;

від відповідача-2: ОСОБА_5;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: Додух О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач-2) про стягнення з відповідачів в рівних частинах компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 27 560, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачами майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання музичних творів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.02.2016 представник відповідача-2 надав клопотання про витребування оригіналів документів, в якому просив суд зобов'язати Приватну організацію "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" та Товариство з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" надати оригінали акту № 20/06/15 від 25.06.20115 та оригінал товарного чеку від 25.06.2015; ліцензійного договору № НЛВ -138/15 від 31.12.2014 та договору про управління майновими авторськими правами № АУ003К від 01.01.2014.

Також, представник відповідача-2 надав відзив на позовну заяву, в якому вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач-2 не використовує приміщення всього фітнес-клубу, на території якого здійснюється супроводження тих чи інших послуг, також не використовує у своїй діяльності взагалі будь-якого відтворення музичних творів чи музичного оформлення.

Крім того, у судовому засіданні 18.02.2016 представник відповідача-1 надав відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що відповідач-1 ніколи не вів власну господарську діяльність у приміщенні фітнес-клубу за адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого відповідач-1 звернувся до власника приміщення - Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінг-Сіті», який своїм листом № 09 від 16.02.2016 підтвердив, що відповідачу-1 не надається право користування ні приміщенням, ні частиною приміщення, за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні 18.02.2016 оголошувалась перерва до 29.02.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 29.02.2016 представник позивача надав клопотання, в якому просить суд залучити до участі у справі відповідачем-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат» та відповідачем-4 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент Боно», оскільки порушення майнових авторських прав відбулося у відкритому приміщенні, суборендарем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат», а орендарем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент Боно». Розглянувши подане позивачем клопотання про залучення до участі у справі інших відповідачів, суд його відхилив з підстав необґрунтованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат» третьою особою-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент Боно» третьою особою-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, розгляд справи відкладено на 21.03.2016 у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

21.03.2016 через загальний відділ діловодства суду представник третьої особи-1 подав клопотання, у якому просив суд відкласти розгляд даної справи для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки обґрунтованих пояснень.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 14.04.2016.

У судовому засіданні 14.04.2016 представник відповідача-2 надав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" та позивач не надали суду доказів, які б свідчили про отримання в управління авторських та суміжних прав на твори.

Представник третьої особи-2 також надав суду письмові пояснення, у яких просить суд відмовити у задоволенні позову, в повному обсязі, оскільки: по-перше, позивач не є суб'єктом із належними правами на звернення до суду із заявленими вимогами, по-друге, позивач не довів факту порушення та причинно-наслідкового зв'язку між діями осіб, до яких заявляються вимоги та фактом порушення, по-третє, надані позивачем докази не можуть бути належними та допустимими у даній справі.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача-2 також заперечив проти задоволення позовних вимог та надав додаткові пояснення, в яких зазначає, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не здійснювала у суборендованому приміщенні декламацію, гру, спів творів (та інше), які були зафіксовані представником ОКУАСП, для ведення своєї господарської діяльності, крім того, відповідач-2 не має жодних пристроїв для відтворення, виконання музичних творів, а ведення господарської діяльності на території приміщення, де лунають музичні твори, які використовуються іншими суб'єктами господарювання, не є підставою для притягнення відповідача-2 до відповідальності.

Представник третьої особи-1 у дане судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи-2 заперечив проти задоволення позовних вимог та надав додаткові пояснення, в яких повідомив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачі мали у власності відповідне обладнання, за допомогою якого здійснюється відтворення музичних творів.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» зазначено, що відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (далі - організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» (далі - видавник) укладено договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами та твори та субвидані твори, що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 8.3. договору, у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» укладено додаток №1 до договору № АУ003К про управління майновими авторськими правами від 01.01.2014.

Відповідно до п. 1 додатку до договору, сторонами погоджено, що відшкодування витрат пов'язаних із збором, розподілом та виплатою винагороди здійснюється у процентному співвідношенні до загальної суми за встановленими ставками:

- 40 % від суми винагороди, зібраної на користь правовласника з 01.01.2013 по 31.03.2014;

- 30 % від суми винагороди, зібраної на користь правовласника з 01.04.2014;

- 50 % від сум, фактично отриманих організацією на підставі судових рішень.

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» укладено додаток №2 до договору № АУ003К про управління майновими авторськими правами від 01.01.2014.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2014, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору про управління майновими авторськими правами № АУ003К від 01.01.2014 - до 31.12.2015 включно та викласти п.п. 11.1. договору № АУ003К від 01.01.2014 в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. При цьому сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду.

Додатковою угодою № 3 від 22.12.2015, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № АУ003К від 01.01.2014 - до 31.12.2015 включно та викласти п.п. 11.1. договору № АУ003К від 01.01.2014 в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. При цьому, сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду про це.

Так, 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національне музичне видавництво» (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзик» (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір № НЛВ-138/15.

Відповідно до п. 1.21 договору, термін дії прав на використання обчислюється з 01.01.2015 та закінчується 31.12.2016.

Ліцензіар надає, а ліцензіат набуває в строк та в межах території право використання творів, які містяться в каталозі ліцензіара, що означає право ліцензіата на свій розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати стосовно зазначених об'єктів наступні дії, зокрема відтворювати, поширювати, публічно виконувати твори, імпортувати екземпляри творів з метою поширення тощо (п. 2.1. договору).

Відповідно до виписки з каталогу творів від 30.01.2015 на виконання умов ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" набуло визначені договором права на наступні музичні твори, зокрема:

- код 1748811; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автор музики - ОСОБА_8/ ОСОБА_9/ ОСОБА_10/ ОСОБА_11; автор тексту - ОСОБА_8/ ОСОБА_9/ ОСОБА_10/ ОСОБА_11; виконавець - ОСОБА_12, авторські права на твір 12, 5 %;

- код 1749845; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», автор музики - ОСОБА_13/ ОСОБА_14/ ОСОБА_15/ ОСОБА_16/ ОСОБА_17; автор тексту - ОСОБА_13/ ОСОБА_14/ ОСОБА_15/ ОСОБА_16/ ОСОБА_17; виконавець - ОСОБА_18, авторські права на твір 32 %.

На виконання умов договору № АУ003К від 01.01.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» надало декларацію № 9 від 30.01.2015, щодо музичних творів, майнові права на які передані в управління організації, зокрема:

- код 1748811; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автор музики - ОСОБА_8/ ОСОБА_9/ ОСОБА_10/ ОСОБА_11; автор тексту - ОСОБА_8/ ОСОБА_9/ ОСОБА_10/ ОСОБА_11; виконавець - ОСОБА_12, публічне виконання 12, 5 %, публічне сповіщення 12, 5 %;

- код 1749845; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», автор музики - ОСОБА_13/ ОСОБА_14/ ОСОБА_15/ ОСОБА_16/ ОСОБА_17; автор тексту - ОСОБА_13/ ОСОБА_14/ ОСОБА_15/ ОСОБА_16/ ОСОБА_17; виконавець - ОСОБА_18, публічне виконання 32 %; публічне сповіщення 32 %.

Отже, на підставі зазначених вище договорів про управління майновими авторськими правами та декларацій, позивач набув майнові права інтелектуальної власності на музичні твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні ОСОБА_12 та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_18.

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Як зазначає позивач, актом фіксації № 20/06/15 від 25.06.2015, складеним уповноваженим представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами та відеозаписом публічного сповіщення на відеокамеру було встановлено, що у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, вільно розповсюджувались (публічно виконувались) музичні твори за допомогою колонок для фонового озвучення приміщення закладу і наявної в закладі побутової аудіо техніки, серед яких твори під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні ОСОБА_12 та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_18.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. «а», статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 440 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України, використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Як встановлено судом вище, на підтвердження факту використання відповідачами творів під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні ОСОБА_12 та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_18, у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, позивачем надано відеозапис публічного сповіщення, акт фіксації № 20/06/15 від 25.06.2015, а також квитанцію на оплату від 25.06.2016 та товарний чек від 22.06.2015.

У процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав, з приводу чого судом встановлено наступне.

З проведених відеозаписів вбачається, що такий запис проводився 25.06.2015 у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1 і звучання музичних творів під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні ОСОБА_12 та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_18.

Разом з тим, на підтвердження здійснення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 господарської діяльності у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1, позивачем надано товарний чек від 22.06.2015, в той час як відеозапис факту використання музичних творів у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1 проводився 25.06.2015, зокрема, складений на підставі відеозапису акт фіксації № 20/06/15 датований 25.06.2016.

Крім того, суд відзначає, що товарний чек від 22.06.2015 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не містить жодної інформації, пов'язаної з фітнес-клубом «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також відомостей про ведення відповідачем-1 господарської діяльності саме у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1, при цьому, позивачем не надано суду доказів отримання товарного чеку від 22.06.2015 на території фітнес-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», що також не вбачається з проведеного відеозапису.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначає, що остання не веде господарську діяльність у приміщенні фітнес-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1 на підтвердження чого, надає суду витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОЛДІНГ СІТІ».

У зв'язку з чим відповідач-1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЛДІНГ СІТІ» із запитом № 3 від 10.02.2016, в якому просив надати інформацію, чи надається право користування приміщенням за адресою АДРЕСА_1 в оренду Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Листом від 16.02.2016 № 09 Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОЛДІНГ СІТІ» надало інформацію на запит № 3 від 10.02.2016, в якому повідомило, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не здається в користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

При цьому, листом від 25.02.2016 № 11 Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОЛДІНГ СІТІ» уточнило, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не надається та ніколи не надавалось у користування ФОП ОСОБА_1. Тож, товариство не має жодної інформації про здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 на території приміщення.

Таким чином, на підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, про безпідставність вимоги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач-1 не здійснює господарську діяльність у приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_1, доказів протилежного суду не надано.

Щодо вимог позивача до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, суд відзначає наступне.

Як зазначає відповідач-2, останній не надає послуги у всьому приміщенні фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», оскільки орендує в приміщенні фітнес-клубу лише 4 кв.м. на визначених договором умовах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат» (далі - суборендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - суборендар) було укладено договір суборенди № СО-105-1, умовами якого передбачено, що суборендодавець передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, площею 4 м2 (чотири квадратних метри), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.2. договору, суборендодавець засвідчує, що він на законних підставах орендує об'єкт суборенди, зазначений в п. 1.1. даного договору, та має повноваження щодо передачі його в суборенду на підставі:

12.1. Договору суборенди від 02.02.2015, укладеного між ТОВ «Рент Боно» (далі - орендар та суборендодавець);

1.2.2. Договору оренди нерухомого майна від 16.03.2012, укладеного між Приватним підприємством «ХОЛДІНГ СІТІ» (далі - орендодавець / власник) та орендарем, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., правочин зареєстровано у реєстрі за № 1051.

Згідно п. 1.3. договору, об'єкт суборенди використовується виключно відповідно до його цільового призначення, визначеного договором оренди, з метою здійснення господарської діяльності суборендаря, а саме: здійснення посередницької діяльності з продажу спортивно-оздоровчих послуг фізичним та юридичним особам, шляхом розміщення каси.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що протягом строку суборенди, суборендар має право без додаткової оплати використовувати разом із всіма іншими користувачами та відвідувачами суборендаря всі площі загального користування, включаючи загальні прохідні зони для відвідувачів, входи та виходи з будівлі, переходи, ліфти, ескалатори, що відведені суборендодавцем для спільного використання (далі - загальні площі), згідно з внутрішніми Правилами, встановленими суборендодавцем та/або власником.

Дія даного договору починається з моменту підписання даного договору та закінчується 31.01.2017 року (п. 2.1. договору).

02.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спорт-Фанат» (далі - суборендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - суборендар) підписано акт приймання - передавання об'єкта суборенди за договором суборенди № СО-105-1 від 02.02.2015, відповідно до якого суборендодавець передає, суборендар приймає в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, площею 4 м2 (чотири квадратних метри), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, з наведеного вище договору вбачається, що відповідач-2 має у користуванні лише 4 м2 всього приміщення фітнесу-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_3», тобто відповідач-2 є особою, яка підпорядковується правилам здійснення господарської діяльності всього клубу, де основну діяльність здійснюють інші особи, крім того, мета та цілі господарської діяльності відповідача-2 не передбачають використання музичних творів.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації у розмірі 27 560, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 25.04.2016.

Суддя Бондарчук В.В.