РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2016Справа №910/5005/16

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактичні системи»
про стягнення 121 008,74 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:
від позивача Іванов Д.А.- представник за довіреністю № 38 від 22.01.16
від відповідача не з`явились

В судовому засіданні 27.04.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактичні системи» про стягнення 121 008,74 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами державного контракту № 1/18/12-2014 від 18.12.2014, на підставі якого відповідач зобов`язався після надходження авансового платежу поставити позивачу продукцію не пізніше трьох місяців з дати надходження, відповідач порушив строки поставки передбачені п. 26 Контракту, у зв`язку з чим останньому було нараховані пеня у розмірі 113805,82 грн. та штраф у розмірі 7202,92 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5005/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 13.04.2016.
У судове засідання, призначене на 13.04.2016, з`явився представник позивача, який надав письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору, що долучене до матеріалів справи.
Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 13.04.2016 розгляд справи було відкладено до 27.04.2016.
У судове засідання, призначене на 27.04.2016 з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та проси суд задовольнити у повному обсязі.
Відповідач вдруге не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання.
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02.09.2010р., Смірнова проти України від 08.11.2005р., Матіка проти Румунії від 02.11.2006р., Літоселітіс Проти Греції від 05.02.2004р.)
Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).
Таким чином, незважаючи на те, що відповідач у судове засідання 27.04.2016 не з`явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
18 грудня 2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тактичні системи» (надалі постачальник/відповідач) було укладено державний контракт № 1/1812-2014 на поставку (закупівлю) продукції за оборонним замовленням (надалі контракт), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити замовникові з дотримання вимог законодавства, продукцію зазначену в специфікація продукції, що поставляється за оборонним замовленням, згідно з додатком (специфікація), що є невід`ємною частиною цього контракту.
Відповідно до п. 5 контракту замовник оплачує поставлену продукцію за погодженою сторонами під час проведення переговорів щодо укладення контракту та зафіксованою у специфікації ціною на поставку продукції за оборонним замовленням, яка становить 1 440 585,48 без ПДВ.
Розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати в розмірі 100% від загальної суми договору, згідно з виставленим рахунком-фактурою (з позначкою попередня оплата) (п. 7 контракту).
Згідно з умовами п. 8 контракту поставка постачальником та приймання замовником продукції за контрактом оформляється актом приймання-передачі продукції.
Датою виконання постачальником зобов`язання щодо поставки продукції є дата підписання замовником акта приймання-передачі продукції та видаткової накладної (п. 14 контракту).
У відповідності до п. 16 контракту строк поставки товару на суму попередньої оплати здійснюється не пізніше 3-х місяців з дати надходження авансового платежу на розрахунковий рахунок постачальника.
За доводами позивача, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України на виконання зобов`язань за контрактом здійснила авансовий платіж у сумі 1 440585,48 грн, згідно з платіжним дорученням № 1311 від 29.12.2014 р. відтак, кінцевий строк поставки, з урахуванням п. 16 контракту сплив 01.04.2015. Відповідачем було поставлено товар лише 19.06.2015, про що свідчить видаткова накладна № 113 від 19.06.2015, підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками. Оскільки, відповідачем не вчасно виконано зобов`язання за контрактом, позивач, враховуючи приписи п.26 контракту, просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 113 805,82 грн та штраф у розмірі 7202,92 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.
Також, за змістом ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначалось вище, за умовами контракту поставки товару на суму попередньої оплати здійснюється не пізніше 3-х місяців з дати надходження авансового платежу на розрахунковий рахунок постачальника.
Матеріалами справи підтверджується факт поставки продукції на виконання умов контракту лише 19 червня 2015 року, що підтверджується видатковою накладною № 113 від 19.06.2015, в той час, як згідно з умовами контракту відповідач повинен був поставити товар до 01.04.2015 (29.12.2014 дата перерахування авансу + 3 місяці), а тому суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем було порушено умови договору щодо вчасності поставки продукції.
В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Судом встановлено, що відповідачем було порушено строки поставки продукції, а відповідно позивач має право на застосування до відповідача передбачених контрактом штрафних санкцій за відповідні порушення.
Так, у п. 26 контракту сторони передбачили, що у разі невиконання або невчасного виконання зобов`язань за цим контрактом постачальник сплачує пеню у розмір 0.1 відсотка вартості партії продукції, по яких допущено прострочення строку поставки за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 0,5 відсотків вказаної вартості.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.
В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 р. N 3-88гс11.
Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком пені та штрафу, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 121 008,74 грн, з яких пеня 113 805,82 грн та штраф 7 202,92 грн за не вчасну поставку продукції, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів на спростування позовних вимог.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тактичні системи» (01054, м.Київ, вул. О. Гончара, буд. 42; ідентифікаційний код 34430475) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 113 805 (сто тринадцять тисяч вісімсот п`ять) грн 82 коп.; штраф у розмірі 7 202 (сім тисяч двісті дві) грн 92 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять) грн 13 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.