РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №910/3323/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди 49 000, 00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Лапай О.В. (довіреність № 109/17 від 30.12.2015);

від відповідача - Ліповуз Д.І. (довіреність № 01/340-49 від 04.01.2016),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди 49 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.03.2016.

15.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на судовий запит стосовно страхового полісу № АЕ/3029887.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 розгляд справи відкладено на 04.04.2016.

У судовому засіданні 04.04.2016 судом оголошено перерву до 11.04.2016.

У судове засідання, призначене на 11.04.2016 представники сторін з'явилися, та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні 11.04.2016 представник відповідача заперечив проти заявленого позову. Крім того, 04.04.2016 подав до суду клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Вказане клопотання мотивоване тим, що звіт, наданий позивачем не може вважатися належною підставою для визначення розміру страхового відшкодування, оскільки відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за полісом ОСЦПВВНТЗ у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу, а у звіті, як зазначає відповідач, оцінювачу взагалі не ставилося питання розрахунку значення коефіцієнту фізичного зносу, у зв'язку з чим відповідач просить суд призначити судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Частиною 2 пункту 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася 06.07.2015 за наслідками якої автомобіль 2013 року випуску отримав механічні пошкодження, після чого був здійснений відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Суд, дослідивши клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи не вбачає підстав для його задоволення, оскільки у суду достатньо доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а відповідачем не наведено конкретних питань та не обґрунтовано дійсну потребу у проведенні експертизи.

У судовому засіданні 11.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено таке.

25.12.2014 між позивачем, як страховиком, та товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-МРМЗ», як страхувальником, був укладений договір СТД страхування транспортного засобу № 3149330/863 (надалі - договір) відповідно до якого застраховано майновий інтерес, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (ТЗ) зазначеним у договорі.

Строк дії договору встановлений з 01.01.2015 до 31.12.2015 (п. 8 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 6 договору).

06.07.2015 у м. Приморськ Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Метінвест-МРМЗ» та транспортного засобу ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить останньому.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 14.08.2015 у справі № 325/1467/15-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до п. 4.2. частини «Б» договору розмір матеріального збитку у випадку пошкодження застрахованого ТЗ розраховується на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ, калькуляції вартості відновлювального ремонту на фірмовій (гарантійній) СТО чи СТО за вибором страхувальника відповідно до додатку 2 до договору чи відповідно до узгодженої із страховиком через Центр сервісної підтримки клієнтів, і висновку експерта, складеного у відповідності до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 зі змінами і доповненнями.

Згідно з п. 4.2.1. частини «Б» договору в калькуляцію збитків враховуються тільки ті витрати, які викликані страховим випадком. При цьому, заміна пошкоджених частин і деталей ТЗ враховуються у розрахунок за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути повернуті у стан, придатний для подальшого використання, чи затрати на такий ремонт перевищують затрати по їх заміні на нові. При розрахунку суми матеріального збитку не враховується знос на зміну частин і деталей ТЗ, що підлягають заміні.

ОСОБА_5 матеріального збитку розраховується виходячи із вартості відновлювального ремонту на фірмовій (гарантійній) СТО чи СТО за вибором страхувальника відповідно до додатку 2 до договору чи відповідно до узгодженої із страховиком через Центр сервісної підтримки клієнтів, але не більше величини збитку, розрахованого у відповідності до методики та збільшеного на 30% (п. 4.2.2. частини «Б» договору).

Згідно рахунку-фактури від 15.07.2015 № Ч-00001784 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 95 761, 00 грн.

На підставі страхового акту від 30.07.2015 № 1884/10 на рахунок ФОП ОСОБА_6 перераховано 95 761, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями 03.08.2015 № 14651, від 04.08.2015 № 14717, від 05.08.2015 № 14765, від 12.08.2015 № 6200, від 14.08.2015 № 6201, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 95 761, 00 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за полісом № АЕ/3029887 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3029887, строк дії з 09.04.2015 по 08.04.2016, страхувальник ОСОБА_5, забезпечений транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_2).

Обов'язок страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АЕ/3029887, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн та франшизу 1 000, 00 грн.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на наступне.

Як зазначено в преамбулі, вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, Договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2014 № 1400741, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (п. 1.8.1. договору).

Отже, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 49 000, 00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26, ідентифікаційний номер 32382598, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний номер 13490997, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 (сорок дев'ять тисяч) гривень 00 копійок, а також судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 18 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань