УХВАЛА

14.04.2016 р.Справа № 910/6126/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про вжиття запобіжних заходів шляхом витребування доказів та накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЕКО-БУД СЕРВІС"

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників:

від заявника: Ходюк О.Я.

від боржника: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЕКО-БУД СЕРВІС".

Ухвалою від 04.04.2016 р. заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЕКО-БУД СЕРВІС" залишено без руху, встановлено Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" строк до 11.04.2016 р. для усунення порушень.

11.04.2016 р. від Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" надійшло клопотання на виконання вимог суду.

Ухвалою від 12.04.2016 р. розгляд заяви призначено на 14.04.2016 р.

У судовому засіданні 14.04.2016 р. представник заявника підтримала вимоги заяви та зазначила, що невжиття запобіжних заходів надасть можливість боржнику вчинити дії, які зроблять неможливим виконання рішення про стягнення з останнього заборгованості на користь позивача, у випадку задоволення відповідного позову.

Представник боржника у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Розглянувши подану заяву та заслухавши пояснення представника заявника, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 43-2 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Статтею 43-2 Кодексу передбачено, що запобіжні заходи включають:

1) витребування доказів;

2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав;

3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Таким чином, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію збереження доказів чи запобігання порушення права.

Вирішуючи питання про необхідність вжиття запобіжних заходів, господарський суд повинен встановити підстави вжиття запобіжних заходів, а саме: обставини, які викликають у заявника побоювання, що подача потрібних для нього доказів стане згодом неможливою чи утрудненою; обставини, які підтверджують порушення прав заявника, або його уявлення про загрозу порушення цих прав та реальність такої загрози. При цьому заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Заявник має подати докази, достатні для впевненості в тому, що його право порушується або невідворотно буде порушено.

Вказуючи на обставини, якими обґрунтовується необхідність вжиття запобіжних заходів, заявник повинен зазначити підстави вжиття запобіжних заходів, тобто обставини, які підтверджують порушення прав заявника або його уявлення про загрозу порушення цих прав і реальність такої загрози.

Як передбачено ч. 3 ст. 43-3 Господарського процесуального кодексу України після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову, тобто застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача.

Отже, при вжитті запобіжних заходів суд повинен з'ясувати наявність зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника;

- забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи;

- наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК;

- імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб (п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.12. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності»).

Заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття запобіжних заходів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких запобіжних заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття запобіжних заходів (необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову) не може бути підставою для винесення ухвали про накладення запобіжних заходів.

У поданій заяві заявник просить суд, зокрема, витребувати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державної інспекції сільського господарства, Управління Державної автомобільної інспекції, Державної фіскальної служби (Державної податкової служби) дані про наявне на праві власності нерухоме та рухоме майно, номери рахунків боржника, яку отримує Міністерство доходів і зборів України від банківських та інших установ, та джерела отримання доходів боржника - ТОВ «ЕКО-БУД СЕРВІС».

Щодо таких вимог суду зазначає, що заявником не наведено ні належних обґрунтувань, ні доказів того, що при невжитті запобіжних заходів існує можливість знищення, приховання тощо відомостей про наявне на праві власності нерухоме та рухоме майно, номери рахунків боржника та джерела отримання доходів ТОВ «ЕКО-БУД СЕРВІС».

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Господарський суд може витребувати докази також до подання позову як запобіжний захід у порядку, встановленому статтями 43-1 - 43-10 цього Кодексу.

Таким чином, суд зазначає, що заявник не позбавлений отримати відповідну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державної інспекції сільського господарства, Управління Державної автомобільної інспекції, Державної фіскальної служби (Державної податкової служби), у разі необхідності, після подачі позовної заяви, на підставі ухвали суду про витребування доказів.

Щодо вимог заяви про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на все виявлене рухоме та нерухоме майно ТОВ «ЕКО-БУД СЕРВІС» в межах суми боргу 1 415 822 936,28 грн., та на земельні ділянки, які розташовані в с. Вишеньки, Бориспільського району, загальною площею 17,0146 га: земельна ділянка 6,0004 га (кадастровий номер№:04:003:0222); земельна ділянка 4,4217 га (кадастровий номер №0:04:003:0224); земельна ділянка 6,5925 га (кадастровий номер №:04:003:0228); що належать на праві власності ТОВ «ЕКО-БУД Сервіс», звертає увагу заявника на наступне.

Запобіжні заходи, за своєю правовою природою, спрямовані недопущення знищення, приховання доказів, які мають значення для вирішення спору, тобто, спрямовані на забезпечення подання до суду доказів у повному обсязі та всебічного і повного дослідження всіх обставин справи; а також для недопущення порушення прав заявника, у випадку існування реальної загрози їх порушення.

Проте, заявником не подано жодного доказу на підтвердження того, що накладення арешту на все майно боржника, в межах суми боргу, зумовить неможливість або утруднення подачі доказів по справі або порушить права позивача.

Як вбачається з поданої заяви, як на підставу для вжиття запобіжних заходів заявник посилається на можливість боржника у подальшому здійснити відчуження належного останньому майна та призведе до неможливості виконання рішення про стягнення коштів з останнього.

У той же час, суд наголошує на необхідності відрізняти правову природу запобіжних заходів за ст. ст. 43-1 - 43-10 ГПК України (які спрямовані, в першу чергу, на забезпечення збереження доказів), від заходів до забезпечення позову за ст. ст. 66-67 Кодексу (які спрямовані саме на забезпечення виконання рішення у разі задоволення позову).

Так, статтею 66 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатом розгляду заяви суд дійшов висновку про те, що підстави, викладені заявником у заяві про вжиття запобіжних заходів не є підставами для вжиття таких заходів у розумінні ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не доводять наявність фактичних обставин, які б обґрунтовували необхідність вжиття саме запобіжних заходів, а являються виключно підставами для вжиття заходів до забезпечення позову згідно ст. ст. 66, 67 Кодексу.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43-1 - 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про вжиття запобіжних заходів шляхом витребування доказів та накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ЕКО-БУД СЕРВІС".

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.І. Зеленіна