ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" квітня 2016 р. Справа № 922/4354/14

вх. № 4354/14

Суддя господарського суду Харківської області Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши скаргу ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки

про стягнення 355 482 951,28 грн.

За участю представників:

стягувача - не з'явився

боржника (скаржника) - ОСОБА_1, довіреність №24 від 30.12.2011 р.

державного виконавця - Шинделя В.А., довіреність №20-22/617 від 30.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

19.02.2016 року до суду надійшла скарга боржника - ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№ 44, т. 2 а.с. 192-195), в якій боржник просить суд:

1. Відновити строк оскарження та прийняти скаргу ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" до розгляду.

2. Винести ухвалу про визнання недійсною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 12.01.2016 р. у ВП №46993701 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" 19628959,96 грн. виконавчого збору.

Ухвалою суду від 22.02.2016 р. відновлено пропущений строк на подання даної скарги, дану скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні господарського суду на 10.03.2016 р.

Свої вимоги боржник обґрунтовує тим, що відповідно до п. 1, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідну інформацію.

Боржник вважає, що орган ДВС, приймаючи оскаржувану постанову, виходив з повідомлення стягувача від 28.12.2015 р. про те, що залишок боргу складає 196 289 599,65 грн., та стягнув суму виконавчого збору в розмірі 10% від вказаної суми - 19 628 959,96 грн. ОСОБА_2 сума, що підлягала стягненню за наказом господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. у справі №922/4354/14 станом на 12.01.2016 р. була меншою на 75927658,97 грн. та складала не 196289 599,65 грн., а 120361940,68 грн., що зокрема підтверджується копією підписаного сторонами акту звіряння розрахунків станом на 31.12.2015 р.

З огляду на викладене, боржник вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець стягнув виконавчий збір з суми 75 927 658,97 грн., яка була самостійно сплачена боржником та не підлягала стягненню за виконавчим документом, що суперечить приписам ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3.7.2. "Інструкції з організації примусового виконання рішень".

Крім того, боржник зазначив, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у енергетики та комунальних послуг №3247 від 30.12.2015 р. 100% коштів, які належали ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" до перерахування з оптового ринку електричної енергії України щоденно мали перераховуватися стягувачу.

Боржник наполягає на тому, що зазначена система розрахунків з оплати природного газу, постачальником якого є ПАТ "HAK "Нафтогаз України", мала бути відомою органу ДВС, оскільки запроваджена чинними та оприлюдненими нормативними актами.

Крім того, боржник стверджує, що до винесення оскаржуваної постанови орган ДВС не здійснив запиту до стягувача та боржника щодо здійснення розрахунків, виконання боржником наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. у справі №922/4354/14 та керувався застарілою інформацією, наданою стягувачем.

На думку боржника, неповідомлення стягувачем та боржником про часткове самостійне виконання рішення боржником в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" не звільняло орган ДВС від обов'язку виявлення належної розсудливості та діяти пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів сторін виконавчого провадження і цілями, на досягнення яких спрямована постанова про стягнення виконавчого збору (ч. 1 ст. 8 Конституції України, п. 6, п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Представник боржника у судовому засіданні підтримує скаргу боржника на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просить дану скаргу задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник стягувача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги боржника на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судовому засіданні та у відзиві на скаргу (т. 4 а.с. 23-27) просить суд відмовити у задоволенні скарги боржника на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Наполягає на тому, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження", а тому правові підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення стгувача про дату, час та місце розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представника стягувача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши скаргу боржника та додані до скарги докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників боржника та ДВС, суд встановив таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. по справі № 922/4354/14 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг в розмірі 266394 848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 29922162,60 грн. та судовий збір в розмірі 73080,00 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. по справі № 922/4354/14 змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір в розмірі 61964,53 грн.

На виконання рішення та постанови видано наказ від 12.02.2015 р. про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093 306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. та рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. (в оскаржуваній частині) по справі № 922/4354/14 залишено без змін.

25.03.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46993701 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн., всього: 301472281,90 грн. (т. 4 а.с. 79).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано виконати рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Дану постанову було надіслано стягувачу та боржникові 25.03.2015 р., що підтверджується супровідним листом (т. 4 а.с. 87), та отримано боржником 02.04.2015 року (т. 4 а.с. 87).

У зв'язку із включенням ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на строк дії процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", 15.04.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (т. 4 а.с. 31-32).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.07.2015 у справі №922/4354/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 05.11.2015 р., задоволено скаргу ПАТ "HAK "Нафтогаз України" (стягувача) та визнано недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністрерства юстиції України ОСОБА_2 від 15.04.2015 р. про зупинення виконавчого провадження ВП№46993701 (а.с. 43-44).

21.08.2015 року до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень внесені відповідні відомості про скасування виконавчої дії (постанови) щодо зупинення виконавчого провадження (довідка з ЄДРВП додається).

ПАТ "HAК "Нафтогаз України" (стягувач) у листом від 28.12.2015 р. повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про сплату боржником в добровільному порядку частини боргу в розмірі 105182682,25 грн. та про існування залишку боргу в розмірі 196289 599,65 грн.

У зв'язку з невиконанням рішення боржником в самостійному порядку та у повному обсязі головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було винесено оскаржувану постанову ВП №46993701 від 12.01.2016 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" виконавчого збору в розмірі 19628959,96 грн. (т. 4 а.с. 112).

Боржник просить суд визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 12.01.2016 р. у ВП №46993701 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" 19628959,96 грн. виконавчого збору, як таку, що прийнята з порушенням приписів ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3.7.2. "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5.

При цьому боржник посилається на постанову Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 924/205/13-г.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши вищенаведені доводи боржника, суд вважає їх такими, що суперечать приписам чинного законодавства та спростовуються наявними у справі матеріалами, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 124 Конституції України проголошено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Згідно з Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Відповідно до ч.1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (із змінами та доповненнями), якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Системний аналіз викладених вище норм чинного законодавства про виконавче провадження надає підстави для висновку про те, що початком примусового виконання рішення є наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення, визначений в постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, за умови ненадання боржником документального підтвердження повного виконання рішення. При цьому виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, з суми, яка не була сплачена боржником самостійно до початку його примусового виконання.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25.03.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46993701 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093 306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн., всього: 301472281,90 грн. (т. 4 а.с. 79).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано виконати рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Дану постанову було надіслано стягувачу та боржникові 25.03.2015 р., що підтверджується супровідним листом (т. 4 а.с. 87), та отримано боржником 02.04.2015 р. (т. 4 а.с. 87).

В матеріалах справи міститься заява боржника про відкладення провадження виконавчих дій б/н від 02.04.2015 року, яка була залишена державним виконавцем без задоволення.

Таким чином, початком примусового виконання рішення в даному випадку слід вважати 03.04.2015 року.

За повідомленням ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 28.12.2015 р. боржником в добровільному порядку сплачено частину боргу в розмірі 105182682,25 грн., залишок боргу складає 196 289 599,65 грн.

12.01.2016 року державним виконавцем з урахуванням повідомлених стягувачем відомостей щодо часткового самостійного виконання рішення було винесено оскаржувану постанову ВП №46993701 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" виконавчого збору в розмірі 19 628 959,96 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" саме сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником тощо. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 Закону).

Втім, в порушення наведених вище приписів ч. ч. 5, 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" та покладених на сторони законом обов'язків, боржник з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження жодного разу не інформував державного виконавця про самостійне виконання ним рішення суду.

Отже, виходячи з викладених норм закону та фактичних обставин даної справи, сума виконавчого збору в даному випадку має становити 10 % від суми стягнення, яка не була сплачена боржником самостійно до початку його примусового виконання, тобто до 03.04.2015 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що до 03.04.2015 року боржником було погашено частину боргу в розмірі 105182682,25 грн., відповідно залишок несплаченої на початок примусового виконання суми стягнення становив 196 289 599,65 грн. Отже, сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника, дорівнює 10% від суми стягнення - 19 628 959,96 грн.

Щодо посилань боржника на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 924/205/13-г, суд вважає за необхідне зазначити таке.

В даній постанові Верховного Суду України викладено правовий висновок, згідно з яким сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника: виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на його добровільне виконання.

Згідно з частиною 1 статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зі змісту постанови Верховного Суду України вбачається, що викладений в ній правовий висновок було зроблено на підставі приписів Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 28.12.2014 р.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" від 12.02.2015 р. № 191-VІІІ було внесено зміни та доповнення до статей 28, 41 та 46 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, частину 1 статті 28 Закону було доповнено та викладено в такій редакції: "У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом".

При цьому оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП №46993701 винесена 12.01.2016 р., тобто вже після внесення вищезазначених принципових змін та доповнень до закону, які підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин.

За таких обставин суд вважає за можливе відступити від позиції Верховного Суду України, на врахуванні якої наполягав боржник.

Суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи, як було зазначено вище, міститься заява боржника про відкладення провадження виконавчих дій від 02.04.2015 року, в якій боржник посилається на отримання постанови про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку для самостійного виконання та просить встановити йому новий строк для самостійного виконання рішення.

Відповідно до ч.1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З матеріалів справи вбачається, що дана заява була залишена державним виконавцем без задоволення.

Разом з тим, слід зазначити, що за період з 15.04.2015 р. по 21.08.2015 р. виконавче провадження було зупинено, будь-які виконавчі дії державним виконавцем не проводились.

Незважаючи на це, протягом всього періоду зупинення виконавчого провадження жодних дій, спрямованих на самостійне виконання рішення суду, боржником не вчинено.

Враховуючи вище викладені обставини і приписи закону, cуд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору ВП №46993701 від 12.01.2016 р. винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що викладені у скарзі вимоги боржника про визнання недійсною постанови про стягнення виконавчого збору ВП№46993701 від 12.01.2016 р. є неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 5, 6, 11, 12, 25, 28, 31, 37 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. ст. 4-3, 32-34, 36, 43, 86, 111-28, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Суддя Макаренко О.В.