ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2016 року Справа № 923/1904/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р.,

розглянувши касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 03.03.2016
у справі№ 923/1904/14 господарського суду Херсонської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доМіського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
простягнення 753 052,21 грн.,
за заявоюМіського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
провизнання наказу таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:

Подана Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" касаційна скарга на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі № 923/1904/14 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором (пп. 2.21 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Скаржником у якості доказу сплати судового збору до касаційної скарги додано платіжне доручення № 1740 від 18.03.2016, у графі "Призначення платежу" якого зазначено: "КЕКД 22030104, * 253 Судовий збір за касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2016 №923/1904/14 без ПДВ".

З огляду на викладене, платіжне доручення № 1740 від 18.03.2016, надане скаржником, не може вважатися доказом сплати у встановленому порядку судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 03.03.2016 у справі № 923/1904/14.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 111 ГПК України касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, у чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Вимоги п. 4 ч. 1 ст. 111 ГПК України Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" не дотримано, оскільки у поданій касаційній скарзі не вказано, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустився суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, як вбачається з касаційної скарги, Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" оскаржує постанову Одеського апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу господарського суду Херсонської області від 25.01.2016 у справі № 923/1904/14 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

У тексті касаційної скарги вказано дату оскаржуваної постанови Одеського апеляційного господарського суду - 04.03.2016, у той час як датою прийняття відповідної постанови є 03.03.2016.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність поданої касаційної скарги вимогам щодо її оформлення.

За таких обставин, касаційна скарга Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 111, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі № 923/1904/14 повернути скаржнику.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук