РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/3991/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаетон-груп»

Про стягнення 24 105,09 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - позивач, ТОВ «Український лізинговий фонд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаетон-груп» (далі - відповідач, ТОВ «Фаетон-груп») заборгованості за договором фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 в сумі 12 894,88 грн., 2 773,28 грн. пені, 191,83 грн. 3% річних, 6 310,87 грн. інфляційних втрат, 1 934,23 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/3991/16 та розгляд справи призначено на 06.04.2016.

В судове засідання 06.04.2016 позивач своїх представників не направив, проте, 01.04.2016 через канцелярію суду позивач подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 у розмірі 12 894,88 грн. мотивована тим, що відповідачем всупереч умов наведеного договору не здійснено оплату лизингового платежу за листопад 2014 року (зокрема комісії лізингодавця). Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 6 310,87 грн. та 3% річних у розмірі 191,83 грн. з посиланням на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, а також 2 773,28 грн. пені з посиланням на п.п. 7.1.1 п. 7.1 укладеного між сторонами договору та 1 934,23 грн. штрафу з посиланням на п.п. 7.1.2 п. 7.1 укладеного між сторонами договору.

Відповідач уповноважених представників в судові засідання не направив. 05.04.2016 відповідачем через канцелярію суду було подано письмовий відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував. Відповідач вказував на те, що договір фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 був розірваний між сторонами 04.12.2014, у зв'язку з чим між позивачем та відповідачем був підписаний акт повернення майна з фінансового лізингу, в якому відсутні будь-які вказівки на неоплачені лізингові платежі та/або фінансові претензії. Відповідач також зазначив, що у зв'язку з відсутністю у відповідача непогашеної заборгованості відсутні і підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені, відповідач вказував на сплив річного строку позовної давності щодо їх заявлення згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 06.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2013 між позивачем - ТОВ «Український лізинговий фонд», як лізингодавцем, та відповідачем - ТОВ «Фаетон-груп», як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 2176/11/13-В (далі - договір фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013).

За умовами п. 1.1. загальних умов договору лізингодавець набуває у власність та передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (далі - предмет лізингу), найменування якого вказане в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Пунктом 2.2 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 визначено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладення договору визначається в пункті 8.1 договору (359 816,92 грн.) і може змінюватись відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюються в графіку платежів (додаток № 1 до договору).

Пунктом 2.4 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 встановлено, що всі чергові лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Згідно з пунктом 2.6 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013, для погашення вартості предмету лізингу відноситься сума, зазначена в графі 4 графіка платежів на відповідну дату. Різниця поточного лізингового платежу, розрахована за правилами цього пункту загальних умов, і суми, що відшкодовує вартість предмета лізингу, вважається комісією лізингодавця.

Згідно з пунктом 3.4 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту прийому - передачі предмета лізингу.

Пунктом 7.1 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору лізингоодержувач несе таку відповідальність:

- за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п. 7.1.1);

- у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, крім пені, передбаченої п.п. 7.1.1 договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів - 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості.

Пунктом 11.2 загальних умов договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 визначено, що лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від цього договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли, зокрема, лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами (п.п. 11.2.1).

20.11.2013 між позивачем - ТОВ «Український лізинговий фонд», як лізингодавцем, а відповідачем - ТОВ «Фаетон-груп», як лізингоодержувачем, було укладено додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013, якою сторони узгодили графік лізингових платежів (дати (графа 2) і загальні суми оплат(графа 6)), зокрема лізингових платежів: 08.11.2013 (авансовий платіж) - 64 050,00 грн., 22.11.2013 - 2 562,00 грн., 20.12.2013 - 11 619,43 грн., 20.01.2014 - 11 498,11 грн., 20.02.2014 - 11 376,96 грн., 20.03.2014 - 11 255,80 грн., 20.04.2014 - 11 134,64 грн., 20.05.2014 - 11 013,49 грн., 20.06.2014 - 10 892,35 грн., 20.07.2014 - 10 771,19 грн., 20.08.2014 - 10 650,04 грн., 20.09.2014 - 10 528,87 грн., 20.10.2014 - 10 407,74 грн., 20.11.2014 - 10 286,58 грн., 20.12.2014 - 10 165,42 грн., 20.01.2015 - 10 044,25 грн., 20.02.2015 - 9 923,11 грн., 20.03.2015 - 9 801,97 грн., 20.04.2015 - 5 642,34 грн., 20.05.2015 - 5 581,76 грн., 20.06.2015 - 5 521,16 грн., 20.07.2015 - 5 460,60 грн., 20.08.2015 - 5 400,01 грн., 20.09.2015 - 5 339,46 грн., 20.10.2015 - 5 278,86 грн., 20.11.2015 - 5 218,29 грн., 20.12.2015 - 5 157,72 грн., 20.01.2016 - 5 097,14 грн., 20.02.2016 - 5 036,56 грн., 20.03.2016 - 4 975,96 грн., 20.04.2016 - 4 915,41 грн., 20.05.2016 - 4 854,83 грн., 20.06.2016 - 4 794,26 грн., 20.07.2016 - 4 733,67 грн., 20.08.2016 - 2 653,84 грн., 20.09.2016 - 2 623,57 грн., 20.10.2016 - 2 593,28 грн., 20.11.2016 - 2 562,99 грн., 20.12.2016 - 2 532,68 грн., 20.01.2017 - 2 502,41 грн., 20.02.2017 - 2 472,12 грн., 20.03.2017 - 2 441,84 грн., 20.04.2017 - 2 441,53 грн., 20.05.2017 - 2 381,24 грн., 20.06.2017 - 2 350,97 грн., 20.07.2017 - 2 320,67 грн., 20.08.2017 - 2 290,38 грн., 20.09.2017 - 2 260,09 грн., 20.10.2017 - 2 229,81 грн., 20.11.2017 - 2 199,52 грн.; до складу лізингових платежів входять: основний платіж (графа 4) та винагорода (комісія) лізингодавця (графа 5).

20.11.2013 між лізингодавцем та лізингоодержувачем складено Акт приймання передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013, згідно якого позивачем передано, а відповідачем (в особі представника за довіреністю № 685 від 19.11.2013) прийнято у лізинг предмет лізингу: автомобіль FIAT DUKATO, 2013 року, реєстраційний номер АА4491ОЕ.

Так, згідно сформованого позивачем рахунку - фактури № 54998 від 20.11.2014 на суму 12 894,88 грн. щодо сплати винагороди (комісії) лізингодавця за листопад 2014 року, позивачем було визначено розмір винагороди (комісії) в сумі 12 894,88 грн.

Позивач листом від 01.12.2014 № 01-12/2014-2 повідомив відповідача про дострокове розірвання договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 та необхідність повернення предмету лізингу.

04.12.2014 між лізингодавцем та лізингоодержувачем складено Акт повернення майна з фінансового лізингу до договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013, згідно якого відповідачем повернуто з лізингу, а позивачем прийнято від відповідача предмет лізингу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором лізингу.

Відповідно до статті 808 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавця на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізинговий платіж).

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» до складу лізингових платежів можуть включатися: а) сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсація відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За умовами п. 2.4, п. 2.6 укладеного договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.11.2013) відповідач зобов'язався сплачувати лізингові платежі, до складу яких, зокрема, входить і комісія лізингодавця, в строки, узгоджені графіком лізингових платежів згідно додаткової угоди № 1 від 20.11.2013. За спірним платежем за листопад 2014 року це строк - до 20.11.2014 (графа 2 графіку лізингових платежів згідно додаткової угоди № 1 від 20.11.2013), щодо сплати якого в сумі 12 894,88 грн. позивачем було сформовано рахунок - фактуру № 54998 від 20.11.2014.

Проте, відповідачем всупереч п. 2.4, п. 2.6 укладеного договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.11.2013) не було сплачено у строк до 20.11.2014 лізинговий платіж в сумі 12 894,88 грн., у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 12 894,88 грн. , зі сплати якої відповідачем допущено прострочення виконання.

Доводи відповідача про те, що у зв'язку із розірванням договору та підписанням акта повернення майна з фінансового лізингу, в якому відсутні будь-які вказівки на неоплачені лізингові платежі та/або фінансові претензії, судом відхиляються, оскільки підписання сторонами акту повернення майна з фінансового лізингу від 04.12.2014 посвідчується лише безпосередньо факт повернення предмету лізингу відповідачем позивачу. Відсутність в акті посилань на наявність майнових претензій сторін жодним чином не звільняє будь-яку сторону договору від виконання взятих на себе зобов'язань, зокрема і відповідача щодо сплати лізингових платежів і відповідних комісій, які є складовими лізингового платежу. Доказів припинення зобов'язання відповідача перед позивачем щодо сплати 12 894,88 грн. лізингового платежу за листопад 2014 року суду станом на момент вирішення спору не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору щодо своєчасного виконання зобов'язання по сплаті лізингового платежу, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справі підтверджується наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в сумі 12 894,88 грн., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12 894,88 грн. є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 6 310,87 грн. та 3% річних у розмірі 191,83 грн. з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, а також 2 773,28 грн. пені з посиланням на п.п. 7.1.1 п. 7.1 укладеного між сторонами договору та 1 934,23 грн. штрафу з посиланням на п.п. 7.1.2 п. 7.1 укладеного між сторонами договору.

В свою чергу, щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені, відповідач вказував на сплив річного строку позовної давності щодо їх заявлення згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем всупереч умов п. 2.4, п. 2.6 укладеного договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.11.2013) не було оплачено у визначений строк (до 20.11.2014) суму чергового лізингового платежу в розмірі 12 894,88 грн., у зв?язку з чим у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в розмірі 12 894,88 грн., зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, то згідно вимог ст. 549, 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, п.п. 7.1.1 та п.п. 7.1.2 п. 7.1 вищенаведеного договору зазначене є підставами для стягнення з відповідача пені і штрафу та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання. Тому вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу є законними та обґрунтованими.

Суд, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку щодо сум, строків та ставок нарахувань заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 6 310,87 грн. за період прострочення з 22.11.2014 (оскільки оплата за платежем за листопад 2014 року мала бути здійснена відповідачем у строк до 20.11.2014) по 23.02.2016 (дата, визначена позивачем у позові самостійно як гранична щодо нарахування), та 3% річних у розмірі 191,83 грн. за період прострочення з 22.11.2014 (оскільки оплата за платежем за листопад 2014 року мала бути здійснена відповідачем у строк до 20.11.2014) по 20.05.2015 (181 день - дата, визначена позивачем у позові самостійно як гранична щодо нарахування), погоджується з наведеними позивачем у позові розрахунками вказаних показників, у зв'язку з чим задовольняє вимоги позивача в цій частині у повному обсязі.

В свою чергу, щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені, відповідач вказував на сплив річного строку позовної давності щодо їх заявлення згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1 ч. 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність у один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення пені.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивач з відповідним позовом звернувся до суду 03.03.2016 (відбиток календарного поштового штемпеля на конверті, в якому направлено позов до суду).

В свою чергу, штраф позивачем заявлено у розмірі 1 934,23 грн., тобто 15% від суми прострочення, і право на застосування ставки штрафу у 15% виникло у позивача після спливу понад 20 днів простроченої заборгованості, тобто після 10.12.2014, а отже, річний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 15% від суми прострочення розпочався 11.12.2014 і, відповідно, сплив 11.12.2015. За таких обставин, позов в цій частині задоволенню не підлягає у зв?язку із застосуванням річної позовної давності згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України і відсутності підстав для визнання такого пропуску поважним.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 773,28 грн. пені з посиланням на п.п. 7.1.1 п. 7.1 укладеного між сторонами договору, визначивши період прострочення за вказаною вимогою з 22.11.2014 (оскільки оплата за платежем за листопад 2014 року мала бути здійснена відповідачем у строк до 20.11.2014) по 20.05.2015 (181 день - дата, визначена позивачем у позові самостійно як гранична щодо нарахування згідно з умовами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, річний строк позовної давності розпочинається окремо щодо кожного дня прострочення за вищенаведеним періодом, і враховуючи дату звернення позивача з відповідним позовом до суду - 03.03.2016, річний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені сплив відносно періоду з 22.11.2014 по 02.03.2015 включно, і який підлягає застосуванню судом щодо вказаного періоду прострочення згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України і відсутності підстав для визнання такого пропуску поважним.

В свою чергу, за період прострочення з 03.03.2015 по 20.05.2015 річний строк позовної давності відносно вимоги позивача про стягнення пені не сплив, у зв?язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню за наведений період прострочення оплати суми боргу в розмірі 12 894,88 грн. Згідно розрахунку суду, розмір пені складає загалом 1 667,37 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
12894.8803.03.2015 - 03.03.2015119.5000 %13.78
12894.8804.03.2015 - 20.05.20157830.0000 %1653.37
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: сума заборгованості по договору фінансового лізингу № 2176/11/13-В від 06.11.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.11.2013) в розмірі 12 894,88 грн., 1 667,37 грн. пені, 6 310,87 грн. інфляційних втрат, 191,83 грн. 3% річних. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаетон-груп» (; місцезнаходження: 03150 м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 3, кім. 21) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (; місцезнаходження: 04205 м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, оф. 31) суму заборгованості - 12 894 (дванадцять тисяч вісімсот дев?яносто чотири) грн.88 коп., пені - 1 667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) грн.37 коп., 3% річних - 191 (сто дев?яносто одна) грн. 83 коп., інфляційні втрати - 6 310 (шість тисяч триста десять) грн.87 коп., а також 1204 (одна тисяча двісті чотири) грн. 09 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ у відповідності до вимог ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 20.04.2016

Суддя Ю.М.Смирнова