ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.04.16р. Справа № 904/3016/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "УКПРОМВПРОВАДЖЕННЯ", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення боргу у сумі 3 879 259,34 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «УКИРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ» звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», у якому просить стягнути з останнього з усіх поточних банківських рахунків, що відкриті відповідачем на користь позивача основну суму боргу 2 071 795,71 грн., пеню 360 928,88 грн., 3% річних 105 613,81 грн., інфляційні втрати 1 340 920,94 грн., що в сумі складає 3 879 259,34 грн. за договором поставки № 14046т від 23.05.2014р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року вказаний позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2016 року.

Одночасно з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «УКИРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ» подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:

- вжити заходи до забезпечення позову у даній справі, шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 3 879 259,34 грн., які знаходяться на всіх поточних рахунках Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (), у тому числі:

п/р 701 в АБ «Експрес-Банк», м. Київ, Дніпропетровське регіональне відділення АБ «Експрес-Банк», МФО 322959;

п/р 702 в АБ «Експрес-Банк», м. Київ, Дніпропетровське регіональне відділення АБ «Експрес-Банк», МФО 322959;

п/р 2004 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 9400 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 2001 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 2057 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 5641 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що заборгованість перед позивачем виникла звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором поставки від 23.05.2014р. № 14046т та складає 3 879 259,34 грн. Порушуючи норми чинного законодавства та звичаїв ділового обороту, відповідач протягом тривалого часу не виконує свій обовязок щодо оплати отриманої продукції та ігнорує неодноразові звернення позивача з проханням погасити борг. З проханням про відстрочення або відстрочку оплати боргу або відповідач також до позивача не звертався.

На думку позивача, така бездіяльність відповідача, свідчить про недобросовісність відповідача, порушення умов господарського, цивільного законодавства та звичаїв ділового обороту. Така поведінка відповідача свідчить про намір і в подальшому не сплачувати заборгованість та не виконувати рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, що приведе до складнощів при примусовому стягненні грошових коштів.

Несвоєчасна оплата відповідачем заборгованості призводить до виникнення у позивача проблем із виплатою заробітної плати власним працівникам за квітень 2016р., сплатою податків та зборів, розрахунків із власними контрагентами.

Крім того, позивач зазначає, що зважаючи на негативну динаміку зміни майнового стану відповідача, суттєве зменшення його фінансових результатів та наявність судових спорів про стягнення значних сум боргу з відповідача, існує висока імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у даній справі, в разі невжиття заходів до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на поточних рахунках відповідача в межах суми позову.

В обґрунтування заяви позивачем також додано Звіт про фінансові результати відповідача за 9 місяців 2015р., відповідно до якого чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за звітний період становить 77 449 тис. грн., а за аналогічний період попереднього року - 128 939 тис. грн. Тобто чистий дохід відповідача за рік зменшився на 40%.

Це ж саме стосується і валового прибутку, який з 21 081 тис. грн. зменшився у 3 рази - до 7 548 тис. грн.

В той час відповідач в результаті діяльності у 2015 році зазнав збитків у розмірі 11 185 тис.грн. Для порівняння - у 2014р. збитки дорівнювали 0.

До того, у провадженні органів Державної виконавчої служби, є відкритими і незавершеними сім виконавчих проваджень щодо відповідача.

За викладеного позивач вважає, що за час розгляду справи відповідач може розпочати ліквідаційну процедуру та передати майнові активи та грошові кошти в інші структури.

Вивчивши заяву, суд прийшов до висновку про її обґрунтованість з огляду на наступне.

Приписами п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" унормовано, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У разі вжиття заходів до забезпечення позову з ініціативи господарського суду відповідні дії мають бути мотивовані з урахуванням, зокрема, наведеного, а також припису пункту 3 частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (п.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 16).

Слід зазначити, що інститут забезпечення позову в господарському процесі є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, застосування заходів щодо забезпечення позову можливе лише за наявності достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно, грошові кошти, що належать відповідачеві.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року №16, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як зазначено у ОСОБА_1 арбітражного суду України за № 01-8/516 від 22.09.2000 (зі змінами та доповненнями), умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент подання позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення господарського суду.

Відповідно до підпункту 5.7.3 пункту 5.7. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" №04-5/14 від 28.12.2007р. при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід також враховувати, що цими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність товариства, порушуватись права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватись обмеження, не пов'язані з предметом спору. Якщо у господарського суду є підстави вважати, що діями виконавчого або іншого органу, рішення про обрання якого оспорюється, може бути погіршено фінансовий стан господарського товариства, або доведено його до стійкої неплатоспроможності, суд вправі забезпечити позов шляхом заборони відчуження основних засобів, нерухомого майна та іншого визначеного майна товариства, чітко визначивши в ухвалі про забезпечення позову перелік майна, відчуження якого забороняється.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

З огляду на визначені процесуальним законом підстави для забезпечення позову, враховуючи, що позовні вимоги мають майновий характер та їх розмір достатньо суттєвий, заявлені заходи до забезпечення позову є адекватними позовним вимогам, спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки його буде залежати від наявності на рахунках відповідача грошових коштів, суд дійшов висновків про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Крім того, вжиття у наведений вище спосіб заходів забезпечення позову забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки не призведе до обмеження поточної господарської діяльності відповідача. Права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не будуть жодним чином порушені чи обмежені. При цьому відповідач буде обмежений у розпорядженні не всім свої майном, а лишу частиною грошових коштів, у розмірі боргу перед позивачем, на досить короткий строк до моменту вирішення справи по суті.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що в разі задоволення позову, невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення у цій справі, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача.

Керуючись ст. ст. 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «УКИРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ» (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, оф. 400, ) про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти в сумі 3 879 259,34 грн. (три мільйона вісімсот сімдесят девять тисяч двісті пятдесят девять грн. 34 коп.), що знаходяться на всіх поточних рахунках Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Белелюбського, 7, ), у тому числі:

п/р 701 в АБ «Експрес-Банк», м. Київ, Дніпропетровське регіональне відділення АБ «Експрес-Банк», МФО 322959;

п/р 702 в АБ «Експрес-Банк», м. Київ, Дніпропетровське регіональне відділення АБ «Експрес-Банк», МФО 322959;

п/р 2004 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 9400 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 2001 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 2057 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299;

п/р 5641 в ПАТ «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, МФО 305299.

3. Ухвала є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 21.04.2016 року та підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження".

4. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «УКИРПРОМВПРОВАДЖЕННЯ» (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, оф. 400, )

Боржник: Приватне акціонерне товариство «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Белелюбського, 7, )

5. Строк пред'явлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2016 року по справі №904/3016/16 про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить один рік.

Інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/

Суддя ОСОБА_2