ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа № 911/860/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 40688,94 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довір. № 16 від 12.02.2016 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН» (далі ТОВ «Торговий дім «ТВІН», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення 48588,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставлений товар відповідно до договору поставки № 32 від 27.11.2015 р., у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 36280,05 грн. основного боргу, 2930,24 грн. пені, 199,79 грн. 3% річних, 108,84 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

29.03.2016 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «Торговий дім «ТВІН» було подано клопотання № 29 від 29.03.2016 р. про долучення документів до матеріалів справи, в тому числі - заяви б/н від 29.03.2016 р. про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить уточнити редакцію пункту 2 прохальної частини позовної заяви, а саме - «Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН» () заборгованість за поставлений товар за договором поставки № 32 від 27.11.2015 р. в сумі 36280,05 грн., штраф (п. 11.2.1 договору) 9070,02 грн., пені 2930,24 грн., інфляційних втрат 108,84 грн., 3 % річних 199,79 грн., всього 48588,94 грн.)».

20.04.2016 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Торговий дім «ТВІН» було подано клопотання № 36 від 20.04.2016 р. (вх. № 8549/16 від 20.04.2016 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, виписки за особовим рахунком та копій платіжних доручень № 41 від 24.02.2016 р., № 61 від 03.03.2016 р., № 92 від 01.04.2016 р., № 103 від 07.04.2016 р. на підтвердження здійснення відповідачем часткових оплат. До клопотання додано уточнений розрахунок заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «Торговий дім «ТВІН», відповідно до якого позивач зазначив, що після відкриття провадження у справі відповідачем було здійснено часткові оплати в рахунок погашення суми основного боргу, а також заяву про уточнення позовних вимог б/н від 20.04.2016 р., за якою позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар за договором поставки № 32 від 27.11.2015 р. в сумі 28380,05 грн., штраф в сумі 9070,02 грн., пеню в сумі 2930,24 грн., інфляційні втрати в сумі 108,84 грн., та 3 % річних в сумі 199,79 грн., всього 40688,94 грн.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., ГПК, зокрема, статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З урахуванням викладеного, уточнення ТОВ «Торговий дім «ТВІН» б/н від 20.04.2016 р. є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача б/н від 20.04.2016 р. (вх. № 8549/16 від 20.04.2016 р.), а саме - про стягнення з відповідача 28380,05 грн. основного боргу, 9070,02 грн. штрафу, 2930,24 грн. пені, 199,79 грн. 3% річних, 108,84 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 21.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала, з урахуванням заяви б/н від 20.04.2016 р. (вх. № 8549/16 від 20.04.2016 р.) про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач у судові засідання 31.03.2016 р. та 21.04.2016 р. не зявився, представника не направив, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.04.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

27.11.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН» (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки № 32, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується постачати продукти харчування, зокрема, ковбасні та мясні вироби власного виробництва, з необхідними супроводжувальними документами та передавати товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар та здійснити оплату за нього у повному обсязі на умовах укладеного договору. Постачальник передає товар у кількості та асортименті, передбаченими у заявках покупця, які вважаються невідємною частиною договору, у випадках їх оформлення у письмовій формі (п. 1.2 договору).

Згідно пункту 6.3 договору оплата товару здійснюється на умовах відстрочки платежу на 7 календарних днів з моменту переходу права власності на товар. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п. 1.3 договору).

У відповідності з п. 11.2 договору у випадку невиконання покупцем зобовязань, передбачених пунктами 1.1, 6.3, 8.1 даного договору, протягом 3 банківських днів з моменту їх настання, покупець зобовязаний сплатити постачальнику неустойку (штраф та пеню). Право постачальника на неустойку виникає незалежно від наявності у нього збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням покупцем своїх зобовязань.

Згідно пп. 11.2.1 договору розмір штрафу обчислюється у 25% від суми невиконаного або неналежно виконаного покупцем зобовязання. Розмір пені обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного платежу за кожен день прострочення покупцем свого зобовязання та вдвічі перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (пп. 11.2.2 договору).

На виконання договору поставки № 32 від 27.11.2015 р. ТОВ «Торговий дім «ТВІН» було поставлено ФОП ОСОБА_1 товар на загальну суму 51280,05 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін (копії долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 26.01.2016 р. щодо здійснення оплати за поставлений товар за договором № 32 від 27.11.2015 р., заборгованість за яким станом на 21.10.2015 р. складала 51280,05 грн.

У відповідь на претензію позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було надіслано на адресу ТОВ «Торговий дім «ТВІН» гарантійний лист № 262 від 11.02.2016 р., відповідно до якого відповідач підтвердив наявність заборгованості перед ТОВ «Торговий дім «ТВІН» в сумі 51280,05 грн. станом на 31.12.2015 р. та зобовязався сплатити заборгованість двома платежами, а саме 20000,00 грн. до 18.02.2016 р., 31280,05 грн. до 10.03.2016 р.

ФОП ОСОБА_1 було частково оплачено отриманий від позивача товар, що підтверджується платіжним дорученням № 41 від 24.02.2016 р. на суму 5000,00 грн. та платіжним дорученням № 61 від 03.03.2016 р. на суму 10000,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем належним чином за товар, поставлений за договором поставки № 32 від 27.11.2015 р., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Як зазначає позивач в уточненому розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «Торговий дім «ТВІН» від 29.03.2016 р., загальний розмір заборгованості відповідача становить 36280,05 грн., а саме згідно видаткової накладної № 11298 від 22.12.2015 р. на суму 1579,29 грн., яка станом на день подання позову відповідачем оплачена не була; згідно видаткової накладної № 11479 від 25.12.2015 р. на суму 17494,55 грн., яка станом на день подання позову відповідачем оплачена не була; згідно видаткової накладної № 11252 від 22.12.2015 р. на суму 42657,92 грн., яка станом на день подання позву відповідачем була оплачена частково в сумі 25451,71 грн. і залишок заборгованості по якій становить 17206,21 грн.

В уточненому розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «Торговий дім «ТВІН» від 20.04.2016 р. позивач зазначає, що у процесі розгляду справи ФОП ОСОБА_1 було частково сплачено суму основного боргу за видатковою накладною № 11252 від 22.12.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням № 103 від 07.04.2016 р. на суму 5000,00 грн. та платіжним дорученням № 92 від 01.04.2016 р. на суму 2900,00 грн., у звязку з чим позивачем було зменшено розмір заявленої до стягнення суми основного боргу. Таким чином, розмір основного боргу відповідача на час розгляду справи становить 28380,05 грн.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості або доказів оплати у повному обсязі отриманого за договором поставки № 32 від 27.11.2015 р. згідно видаткових накладних № 11298 від 22.12.2015 р., № 11479 від 25.12.2015 р., № 11252 від 22.12.2015 р. товару суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 32 від 27.11.2015 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 28380,05 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 2930,24 грн. пені та 9070,02 грн. штрафу.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначалося вище, згідно з п. 11.2 договору у випадку невиконання покупцем зобовязань, передбачених пунктами 1.1, 6.3, 8.1 даного договору протягом 3 банківських днів з моменту їх настання, покупець зобовязаний сплатити постачальнику неустойку (штраф та пеню).

Згідно з пп. 11.2.1 договору розмір штрафу обчислюється у 25% від суми невиконаного або неналежно виконаного покупцем зобовязання. Розмір пені обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного платежу за кожен день прострочення покупцем свого зобовязання та вдвічі перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (пп. 11.2.2 договору).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Визначений позивачем розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат за загальний період з 08.01.2016 р. до 14.03.2016 р. становить 2930,24 грн.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком на суму основного боргу в розмірі 36280,05 грн. з урахуванням часткових оплат, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за видатковими накладними № 11298 від 22.12.2015 р., № 11479 від 25.12.2015 р., № 11252 від 22.12.2015 р., становить 2922,23 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
36280.0508.01.2016 - 28.01.20162122.0000 %0.120 %*915.92
36280.0529.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*1526.54
36280.0504.03.2016 - 14.03.20161122.0000 %0.120 %*479.77
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню.

Визначений позивачем розмір 25% штрафу в сумі 9070,02 грн., нарахованого на суму основного боргу відповідача, є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим штраф підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 199,79 грн., нарахованих на суму основного боргу відповідача в сумі 36280,05 грн. за загальний період з 08.01.2016 р. до 14.03.2016 р., який є обґрунтованим та арифметично вірним, у звязку з чим 3 % річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат становить 108,84 грн., нарахований на заборгованість відповідача на суму основного боргу 36280,05 грн., з урахуванням часткових оплат за загальний період з 08.01.2016 р. до 14.03.2016 р., є обґрунтованим та арифметично вірним, у звязку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09400, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ТВІН» (02068, м. Київ, вул. Вербицького, 1, код 32769705) 28380 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят) грн. 05 коп. основного боргу, 2922 (дві тисячі девятсот двадцять дві) грн. 23 коп. пені, 9070 (девять тисяч сімдесят) грн. 02 коп. штрафу, 199 (сто девяносто девять) грн. 79 коп. 3% річних, 108 (сто вісім) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 1377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 72 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 26.04.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна