ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2016 Справа № 905/3443/15

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Сажневої М.В., суддів Огороднік Д.М., Шилової О.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніса»
до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»
простягнення 123 999,65 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачаОСОБА_2 представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніса» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 132080,99 грн заборгованості з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат.

04.04.2016 до господарського суду Донецької області надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 70871,88 грн, пеню в розмірі 5433,46 грн, 3% річних в розмірі 4191,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 43503,04 грн, а всього 123999,65 грн.

В судовому засіданні 12.04.2016 судом прийнято вказану заяву до розгляду та позовні вимоги розглядаються в редакції заяви про зменшення позовних вимог, поданої 04.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором постачання №15/816 від 02.07.2013 щодо здійснення повної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач проти позову заперечує вважає, що сторони своїми діями змінили умови оплати продукції визначені договором №15/816 від 02.07.2013 та Специфікацією №1 від 02.07.2013, інших умов оплати не погодили, а досягнуті в договорі №15/816 від 02.07.2013 та Специфікації №1 від 02.07.2013 умови оплати неможливо виконати внаслідок невизначеності погодження інших умов оплати.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пені, а також відповідач подав відповідне клопотання про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені.

29.02.2016 відповідачем подано до суду клопотання про продовження строку розгляду спору у справі та клопотання про зупинення провадження у справі №905/3443/15 до вирішення спору у справі №905/680/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніса» про визнання договору недійсним.

Позивач проти вказаних клопотань заперечив.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Розглянувши подане клопотання про зупинення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом вказане клопотання відхилено з підстав його необґрунтованості, а розгляд справи №905/680/16 не унеможливлює та не перешкоджає розгляду справи №905/3443/15.

У задоволенні клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи, судом також відмовлено, оскільки строк розгляду справи обмежений законом у 2 місяці, в який позивач просить розглянути його позовні вимоги, а відповідач мав достатньо часу для подання заперечень на позовну заяву та документів на підтвердження таких заперечень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

02.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніса» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) підписано договір №5/816 поставки (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру і загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в Специфікаціях, що є невідємною частиною даного Договору (п.1.1 Договору).

Даний договір вважається укладеним і вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (п. 13.1 Договору).

Згідно з п. 13.2 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 04.12.2013 до Договору даний Договір діє до 31.01.2015.

Відповідно до п. 14.3 Договору всі зміни до даного договору є його невідємною частиною і діють лише в тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками і скріплені печатками сторін.

Орієнтовна сума Договору на момент укладення складає 833333,33 грн, без ПДВ, ПДВ - 166666,67 грн, всього з ПДВ - 1000000,00 грн. Загальна сума Договору є змінюваною величиною і складається із сум усіх специфікацій, оформлених до даного Договору (п. 2.2 Договору).

02.07.2013 та 11.11.2014 між позивачем та відповідачем підписано Специфікації №1 та №3 до Договору.

На виконання умов Договору та Специфікацій позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 103371,89 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №РН-0000374 від 16.07.2013 на суму 15823,01 грн, №РН-0000428 від 07.08.2013 на суму 56686,90 грн, №РН-0000556 від 03.10.2013 на суму 28801,58 грн, №РН-000708 від 21.11.2014 на суму 2060,40 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписами його представників на зазначених накладних, скріпленими печатками підприємства, та довіреностями відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача за Договором не надано.

Висновок стосовно того, що товар за вищезазначеними видатковими накладними був поставлений позивачем відповідачу саме на виконання Договору №15/816 поставки від 02.07.2013, суд робить виходячи з того, що найменування товару, зазначеного у вищезазначених видаткових накладних, повністю відповідає тому, що вказаний у специфікаціях до договору.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 9.3 Договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

У Специфікації №1 до Договору сторонами погоджені наступні умови оплати: оплата після поставки протягом 30 календарних днів.

У Специфікації №3 до Договору погоджені аналогічні умови оплати: оплата протягом 30 календарних днів по факту поставки товару на склад покупця.

Посилання відповідача на те, що сторони своїми діями змінили умови оплати продукції визначені договором №15/816 від 02.07.2013 та Специфікаціями, інших умов оплати не погодили, а досягнуті в договорі №15/816 від 02.07.2013 та Специфікаціях умови оплати неможливо виконати внаслідок невизначеності погодження інших умов оплати, судом відхиляється з огляду на наступне.

Умовами Договору та Специфікацій до нього чітко визначені умови та строк оплати поставленого товару (після поставки протягом 30 календарних днів), позивачем на виконання умов Договору здійснено поставку товару відповідачу, відповідачем прийнято поставлений товар без жодних зауважень та частково оплачено, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення сторонами дій, що змінили умови оплати, які погоджені в Договорі та Специфікаціях, іншого відповідачем не доведено.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №РН-0000374 від 16.07.2013 відповідач зобовязаний був оплатити до 15.08.2013 включно, за видатковою накладною №РН-0000428 від 07.08.2013 - до 06.09.2013 включно, за видатковою накладною №РН-0000556 від 03.10.2013 - до 04.11.2013 включно (оскільки 30-й календарний день припадав на суботу, а тому строк оплати переноситься на наступний перший робочий день), а товар отриманий за видатковою накладною №РН-000708 від 21.11.2014 - до 22.12.2014 включно (оскільки 30-й календарний день припадав на неділю, а тому строк оплати переноситься на наступний перший робочий день).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 103371,89 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно вищезазначених видаткових накладних, здійснив не в повному обсязі, сплативши на рахунок постачальника лише кошти в загальній сумі 32500,01 грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку та платіжними дорученнями: №5518 від 24.09.2013 на суму 3000,00 грн, №5603 від 26.09.2013 на суму 27000,00 грн та №612 від 18.11.2014 на суму 2500,01 грн.

Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача утворилась непогашена заборгованість за Договором №15/816 від 02.06.2013 у розмірі 70871,88 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 70871,88 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5433,46 грн, інфляційні втрати у розмірі 43503,04 грн та 3% річних у розмірі 4191,27 грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 10.6 Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

З огляду на те, що відповідач взяті на себе зобовязання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару не виконав, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення пені з відповідача.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву та клопотанні від 17.03.2016 заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Отже, перебіг позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати за видатковою накладною №РН-0000374 від 16.07.2013 розпочався з 16.08.2013, за видатковою накладною №РН-0000428 від 07.08.2013 - з 07.09.2013, за видатковою накладною №РН-0000556 від 03.10.2013 - з 05.11.2013, а за видатковою накладною №РН-000708 від 21.11.2014 - з 23.12.2014.

У п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 зазначено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Проте позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Донецької області 03.12.2015 (згідно штампу поштової установи на конверті), а заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивачем в якості підстави позову також зазначено видаткову накладну №РН-000708 від 21.11.2014 позивачем подано 30.03.2016 (згідно штампу поштової установи на конверті). Таким чином, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення пені за видатковими накладними РН-0000374 від 16.07.2013, №РН-0000428 від 07.08.2013, №РН-0000556 від 03.10.2013 та частково за накладною №РН-000708 від 21.11.2014 в частині нарахування пені за прострочення грошового зобов'язання за період 23.12.2014 по 29.03.2015.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку давності не заявлено.

Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин звернення до суду з вимогами про стягнення пені за видатковими накладними РН-0000374 від 16.07.2013, №РН-0000428 від 07.08.2013, №РН-0000556 від 03.10.2013 та №РН-000708 від 21.11.2014, поза межами строку давності не наведено, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд прийшов висновку, що у задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення грошового зобов'язання по оплаті отриманого товару за видатковими накладними РН-0000374 від 16.07.2013, №РН-0000428 від 07.08.2013 та №РН-0000556 від 03.10.2013 за весь період нарахування та за накладною №РН-000708 від 21.11.2014 в частині нарахування за період з 23.12.2014 по 29.03.2015 слід відмовити.

Вимоги про стягнення з відповідача пені за видатковою накладною №РН-000708 від 21.11.2014 за період 30.03.2015 по 23.06.2015 підлягають задоволенню у розмірі 70,88 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, у звязку з наявністю арифметичних помилок, невірним визначенням строку настання платежу та врахуванням у період прострочення дат, у які відповідачем здійснювалась часткова оплата товару.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних та інфляційних втрат, в межах періодів визначених позивачем, їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4191,27 грн та інфляційних втрат у розмірі 43503,04 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №107 від 23.11.2015 сплачено судовий збір у розмірі 1995,00 грн.

Судом розглядались позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог, поданої 04.04.2016 про стягнення про стягнення заборгованості з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 123999,65 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1859,99 грн.

Таким чином 135,01 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

У звязку із зменшенням розміру позовних вимог та внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ніса» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28А, ідентифікаційний код 25270048) заборгованість у розмірі 70871 (сімдесят тисяч вісімсот сімдесят одна) грн 88 коп., пеню у розмірі 70 (сімдесят) грн 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 43503 (сорок три тисячі пятсот три) грн 04 коп., 3% річних у розмірі 4191 (чотири тисячі сто девяносто одна) грн 27 коп. та судовий збір 1779 (одна тисяча сімсот сімдесят девять) грн 64 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 18.04.2016.

Головуючий суддя М.В. Сажнева

Суддя Д.М. Огороднік

Суддя О.М. Шилова