РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/1381/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 299 837,36 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Твердохліб І.Ю. (дов. №29 від 01.02.2016);

від відповідача - Козачук Н.Ю. (дов. №06-5/1096 від 24.12.2015);

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 114 085,83 грн. основного боргу, 89 215,12 грн. суми інфляційних втрат, 8 612,32 грн. - 3% річних та 87 924,09 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань, які випливають із договорів про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких № № 06/11-12, 06/12-12,06/13-12 та 06/14-12 від 16.02.2012 щодо повної та своєчасної оплати отриманих товарів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2016 порушено провадження по справі №910/1381/16, розгляд справи призначено на 25.02.2016.

25.02.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва від позивача надійшли додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 25.02.2016, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 22.03.2016.

В судовому засіданні 22.03.2016, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.03.2016.

Письмовим відзивом від 23.03.2016 на позовну заяву відповідач не погодився із розрахунком пені позивача та, враховуючи приписи ст. 258 ЦК України вважав, що строк позовної давності про стягнення пені в один рік за договорами 1, 2, 3 сплив 04.07.2014, а за договором 4 - 20.06.2014 відповідно, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 54 ГПК України та не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються.

В судовому засіданні 24.03.2016, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 29.03.2016.

28.03.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на відзив КП «Київпастранс», в яких зазначав, що погодження умов договорів, зокрема п. 8.4, та підписання їх сторонами свідчить про те, що сторони домовилися та визначили строк, протягом якого може бути пред'явлено вимогу про стягнення пені за несвоєчасну оплату товару - до повного розрахунку за поставлений товар, а отже договорами передбачено нарахування пені за весь час прострочення оплати до повного розрахунку за поставлений товар і таке погодження строку пред'явлення вимоги про нарахування пені не суперечить ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.03.2016 задоволено клопотання сторін про продовження строку вирішення спору у справі №910/1381/16 та продовжено строк вирішення спору на 15 днів, оголошено перерву до 07.04.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.04.2016 розгляд справи відкладено на 14.04.2016 на 13:45 год.

14.04.2016 відповідачем через загальний відділ діловодства суду надано відзив на заперечення поповича, в якому відповідач зазначив, що умова договору про сплату пені за кожен день прострочення зобов'язання не може розцінюватися як зміна сторонами періоду нарахування пені, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

В судовому засіданні 14.04.2016, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.04.2016 на 16:00 год.

В судове засідання 14.04.2016 о 16:00 год. з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

16.02.2012 між Комунальним підприємством «Київпастранс» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафто-Комерц», яке в подальшому перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» (далі - постачальник) за наслідками проведення процедури з закупівель/конкурсних торгів, що проводилась керуючись оголошенням №210760 (ПАЛ) було укладено договори про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких:

за наслідком повідомлення про акцепт по лоту №3 укладено договір № 06/11-12 (далі - договір-1);

за наслідком повідомлення про акцепт по лоту №2 укладено договір № 06/12-12 (далі - договір-2);

за наслідком повідомлення про акцепт по лоту №1 укладено договір № 06/13-12 (далі - договір-3);

за наслідком повідомлення про акцепт по лоту №4 укладено договір № 06/14-12 (далі - договір-4).

Умовами Розділу 1 кожного з договорів (аналогічних по своєму змісту) визначено, що ПММ/Товар - це бензин А76/80, бензин А92, банзин А95 та дизельне паливо, якість якого відповідає встановленим державним стандартам, реалізація якого є предметом цього договору. Бланки дозволи (старт-картки) - це пластикова картка, як засіб підтвердження права замовника на отримання ПММ визначеної кількості та найменування в рамках договору, за допомогою якого замовнику або довіреній особі замовника надається право отримати ПММ за допомогою терміналу в місцях реалізації ПММ. ПММ обліковують на бланках дозволах (смарт-картках) в літрах. Бланки дозволи (старт-картка) не є платіжним засобом.

Відповідно до умов п. 2.1 договорів постачальник протягом дії договору про закупівлю зобов'язується передавати у власність замовника «Продукти нафтоперероблення рідкі» за бланками дозволами (смарт-картками) код за ДК 016-97 23.20.1, а саме: за договором-1 - бензин А76/80, за договором-2 бензин А92, за договором-3 бензин А95, за договором-4 дизельне паливо (далі - товар).

Згідно із п. п. 2.2, 2.3 договорів асортимент, кількість та ціна за відповідну одиницю товару визначається відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), що є його невід'ємною частиною. Для кожної окремої видачі ПММ за бланками дозволами (старт-картками) в рамках договору постачальник виставляє замовнику окремий рахунок на підставі заявки, в якій визначена кількість ПММ для поповнення за бланками дозволами (старт-карток). Обсяги закупівлі товару, що підлягають постачанню за цим договором, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

За умовами п. п. 3.1, 3.3, 3.4 договорів постачальник повинен відпустити замовнику товар, якість якого відповідає сертифікату відповідності та паспорту якості, які надаються замовнику. Перехід права власності на товар відбувається в момент фактичного отримання ПММ на підставі авторизованої відповіді у кількості, що вказана у квитанції терміналу, в повному обсязі згідно з договором та рахунком по ціні відповідно до специфікації. Замовник перераховує кошти на бланки дозволу (старт-карти) , про що складається акт приймання-передачі. Відпуск ПММ постачальником замовнику відбувається через мережу АЗС після отримання позитивних авторизаційних відповідей за бланками дозволами (старт-картками) через термінал.

Відповідно до п. 4.1 договорів, ціна (середня за 1 літр) по довору-1 становить 10,30 грн. у тому числі ПДВ - 1,72 грн., по договору-2 - 10,80 грн. у тому числі ПДВ 1,80 грн., по договору-3 - 11,08 грн. у тому числі ПДВ 1,85 грн., по договору-4 - 10,78 грн., у тому числі ПДВ 1,80 грн.

За умовами п. 4.2 договорів ціна товар визначається щомісячно, згідно з додатком №1 до договору (відповідно до пропозиції конкурсних торгів) в національній валюті України за 1 літр товару з урахуванням усіх податків, зборів та інших витрат, але не вище рівня середньої роздрібної ціни за 1 літр товару по м. Києву та Київському регіону на основі цінової інформації наданої ТОВ «УкрПетролКонсалтинг».

Загальна вартість товару, що поставляється згідно з цими договорами становить: по договору-1 - 741 600 грн., у тому числі ПДВ 123 600 грн., по договору -2 - 1 555 200 грн., у тому числі ПДВ 259 200 грн., по договору-3 - 2 393 280 грн., у тому числі ПДВ 398 880 грн., по договору-4 - 388 080 грн., у тому числі ПДВ 64 680 грн. (п. 4.3 договорів).

Згідно із п. 5.1, 5.3 договорів замовник проводить оплату за фактично отриманий товар протягом 30-ти банківських днів, згідно договору та виставленого рахунку-фактури. Оплата товару за договорами здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Кожного місяця сторони здійснюють звірку взаєморозрахунків. Постачальник складає та направляє замовнику акт звірки взаєморозрахунків, а замовник протягом 2-х банківських днів з моменту отримання акту здійснює звірку розрахунків та повертає постачальнику акт, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою (п. 5.4 договорів).

Постачальник зобов'язується поставити товар замовнику, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Incoterms 2010: EXW» (Товар завантажений в автомобільний транспорт замовника через терміна АЗС).

Відповідно до п. 6.2 договорів поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі письмових заявок замовника встановленої форми (додаток №5 до договору) протягом одного дня з моменту їх отримання будь-яким способом (листом, факсом) постачальником. Наданням постачальнику заявки на відвантаження окремої партії товару замовник підтверджує наявність фінансування.

Пунктом 7.1.1 договорів сторони погодили, що замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати товар, а відповідно до п. 7.4.1 договорів постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Згідно з п. 8.4 договорів за несвоєчасну оплату у строк, встановлений п. 5.1 цих договорів замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати до повного розрахунку за поставлений товар.

Ці договори набирають чинності з дня їх підписання сторонами і діють до 31.12.2012, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по цим договорам. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли під час його дії (п. 11.1 договорів).

Постачальник свої зобов'язання за договорами виконував своєчасно та у повному обсязі, що не заперечується відповідачем, однак замовник в порушення умов п. 5.1 Договорів не розрахувався у повному обсязі за поставлений товар.

10.06.2013 сторонами договорів було підписано акт звірки взаємних розрахунків №06/13-12-12, за яким сторони підтвердили наявність у відповідача заборгованості у розмірі 114 085,83 грн. за договорами. При цьому відповідачем у акті звірки вказано, що сума основного боргу за договором-1 становить 29,17 грн., за договором-2 - 12,80 грн., за договором-3 - 92 241,56 грн., за договором -4 - 21 802,30 грн., а разом - 114 085,83 грн.

Матеріали справи містять претензію позивача від 11.12.2013 №639 про сплату суми боргу за договорами у розмірі 114 085,83 грн., направлення якої підтверджується копією поштової квитанції.

Крім того, позивачем на адресу відповідача було повторно надіслано претензію від 23.10.2015 №534, що підтверджується копією поштової квитанції, в якій окрім вимоги про сплату суми основного боргу у розмірі 114 085,83 грн. зазначено про нарахування 3% річних у розмірі 14 413,17 грн. та інфляційних втрат 158 904,41 грн. станом на 23.10.2015.

Також сума основної заборгованості у розмірі 114 085,83 грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 16.11.2015, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками товариств.

Доказів сплати заборгованості станом на час розгляду справи матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки відповідач в повному обсязі не оплатив отриманий товар, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 114 085,83 грн. основного боргу, 89 215,12 грн. суми інфляційних втрат, 8 612,32 грн. - 3% річних та 87 924,09 грн. пені.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати товару за договорами про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких № № 06/11-12, 06/12-12,06/13-12 та 06/14-12 від 16.02.2012.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, зважаючи на положення частини другої ст. 610 ЦК України обов'язок відповідача виконати зобов'язання по оплаті вартості поставленої позивачем продукції повинен був бути виконаний.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт своєчасного виконання постачальником своїх зобов'язань за вказаними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо своєчасної оплати поставки товару за домовленістю між сторонами, відповідач не виконав, що зокрема, підтверджується і актами звірки взаємних розрахунків від 10.06.2013 та від 16.11.2015, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками товариств.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 114 085,83 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача 89 215,12 грн. суми інфляційних втрат, 8 612,32 грн. - 3% річних та 87 924,09 грн. пені.

Згідно із п. 5.1, 5.3 договорів замовник проводить оплату за фактично отриманий товар протягом 30-ти банківських днів. За договорами 1, 2, 3 строк для сплати настав 03.07.2013, а тому відповідач є таким, що прострочив з 04.07.2013, а за договором-4 - з 20.06.2014 відповідно. Посилання на святкові дні судом відхиляються, оскільки останній день сплати ні на святковий, ні на вихідний день не припадав.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України та частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин 4 і 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно з п. 8.4 договорів за несвоєчасну оплату у строк, встановлений п. 5.1 цих договорів замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати до повного розрахунку за поставлений товар.

Тобто сторонами в договорі погоджено не позовну давність, а період часу за який нараховується пеня та який за погодженням сторін збільшено.

При цьому, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності в частині пені.

Враховуючи, що сторонами в договорі передбачено інший період нарахування пені, аніж 6 місяців, то вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме з 30.01.2015 по 21.12.2015 за усіма договорами.

Таким чином, за розрахунком суду пеня підлягає задоволенню за договором-1 у розмірі 13,76 грн., за договором-2 у розмірі 6,04 грн., за договором-3 у розмірі 43 502,64 грн., за договором-4 у розмірі 10 282,33 грн., а всього у розмірі 53 804,77 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 59-а, кв. 49, код 25392930) суму основної заборгованості у розмірі 114 085 (сто чотирнадцять тисяч вісімдесят п'ять) грн. 83 коп., 89 215 (вісімдесят дев'ять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 12 коп. інфляційних нарахувань, 8 612 (вісім тисяч шістсот дванадцять) грн. 32 коп. 3 % річних, 53 804 (п'ятдесят три тисячі вісімсот чотири) грн. 77 коп. пені та судовий збір в сумі 3 985 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 77 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 18.04.2016.

Суддя В.О. Демидов