ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.16 Справа № 904/1745/16

За позовом Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 1101/2016/1 від 11.01.16

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 3 від 01.04.16

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика" про стягнення пені у сумі 48658, 31 грн., трьох відсотків річних у розмірі 20396, 50 грн. та інфляційних втрат у сумі 186267, 14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про переведення боргу № 305 від 14.01.2015 в частині своєчасної сплати боргу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 11.04.2016.

11.04.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що на момент звернення позивача із позовом до суду, грошові зобов'язання, прийняті первісним боржником за договором № 27 від 01.08.2014 були виконані відповідачем у повному обсязі. Також, відповідач зазначив, що при здійсненні позивачем нарахування пені та трьох відсотків річних, останнім було враховано день, який є граничним для сплати заборгованості, а саме 08.04.2015, в період заборгованості. На підставі чого? з урахуванням положень п. 5.1 договору? відповідач здійснив контррозрахунок трьох відсотків річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач також просив суд зменшити розмір неустойки на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, у зв'язку із добровільним виконання відповідачем своїх зобов'язань.

11.04.2016 через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява від 07.04.2016 № 0704/2016/3/305 про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 48658, 31 грн., три відсотки річних у розмірі 20396, 50 грн. та інфляційні втрати у сумі 43880, 57 грн.

Відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не порушує чиї - небудь права та інтереси, вона прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 11.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 між Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" (далі - замовник) було укладено договір № 27 (далі - договір № 27).

Відповідно до п. 1.1 договору № 27 виконавець здійснює ремонтні роботи тепловозу марки ТГК2 у відповідності з переліком робіт, зазначеним у додатку № 1 до цього договору.

Оплата за ремонтні роботи тепловоза здійснюється замовником за фактично виконані роботи протягом 90-та календарних днів з дати підписання акта виконаних робіт (п. 3.2 договору № 27).

Пунктом 6.1 договору № 27 передбачено, що по закінченню ремонтних робіт, сторони підписують акт приймання тепловоза з ремонту.

На виконання умов договору № 27, позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" послуги на загальну суму 973166, 35 грн.

14.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" (далі - первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" (далі - відповідач, новий боржник) та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (далі - кредитор) було укладено договір № 305 про переведення боргу (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що цим договором регулюються відносини, згідно з якими первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 973166, 35 грн., що виник на підставі договору від 01.08.2014 № 27, укладеного між Первісним боржником та кредитором (далі - основний договір), а новий боржник погоджується виконати всі зобов'язання, передбачені зазначеним договором, в тому числі грошове зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2 основного договору кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З дати підписання цього договору припиняються зобов'язання первісного боржника перед кредитором за договором від 01.08.2014 № 27, крім обов'язку сплатити штрафні санкції за невиконання умов договору (п. 1.3 договору).

Всі зобов'язання, прийняті первісним боржником за договором від 01.08.2014 № 27, в повному обсязі переходять до нового боржника, а також в повному обсязі новий боржник самостійно несе відповідальність перед кредитором, передбачену договором від 01.08.2014 № 27 (п. 1.4 договору).

Пунктом 3.1 основного договору передбачено, що новий боржник зобов'язується виконати обов'язок первісного кредитора протягом 14 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги кредитора.

На виконання умов договору, 21.01.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов'язання первісного боржника за договором (арк. с. 14), яка була отримана відповідачем 19.03.2015, про що зазначає у позові позивач та не заперечив відповідач.

Таким чином, строк виконання відповідачем зобов'язання за договором рахувався до 08.04.2015.

Відповідач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 956263, 10 грн. - 18.12.2015 , що підтверджується платіжним дорученням № 6204, та грошові кошти у розмірі 16 903, 25 грн. 21.12.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 6206 (арк. с. 15-16). Тобто, з порушенням строку, встановленого договором.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 08.04.2015 по 18.12.2015 у розмірі 20396, 50 грн. та інфляційні втрати за період травень 2015 грудень 2015 у сумі 43880, 57 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу частково у розмірі 20316,51 грн., оскільки позивачем при здійсненні розрахунку трьох відсотків річних не було враховано часткову оплату проведену відповідачем 18.12.2015 у розмірі 956263,10 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд задовольняє дану вимогу у повному обсязі у сумі 43880, 57 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати заборгованості за договором, позивач, на підставі п. 5.2 договору № 27, нарахував відповідачу пеню у розмірі 48658, 31 грн. за період з 08.04.2015 по 08.10.2015.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За несвоєчасне здійснення замовником розрахунків згідно розділу 3 цього договору, останній сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої у той період, за весь період прострочення. Однак, загальна сума пені за невиконані зобов'язання не може перевищувати 5 % вартості таких робіт (п. 5.2 договору № 31).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 48658, 31 грн.

11.04.2016 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити розмір неустойки з огляду на те, що сума основного боргу була сплачена ним добровільно у повному обсязі ще до звернення позивача із позовом до суду.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В обґрунтування даного клопотання відповідачем не надано жодного доказу.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обох сторін, вважає, що обставини, на які відповідач посилається як на підставу зменшення розміру неустойки, є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності. Зменшення розміру неустойки призведе до надання переваг відповідачу в порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

ОСОБА_1 того, судом враховано положення п. 5.2 договору щодо обмеження нарахування пені належної до стягнення на рівні 5 %.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1692, 83 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" (49098, м. Дніпропетровськ, вул. Каспійська, 2; ідентифікаційний код 39265179) на користь Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, 13; ідентифікаційний код 32495626) пеню у сумі 48658, 31 грн., три відсотки річних у сумі 20316, 51 грн., інфляційні втрати у розмірі 43880,57 грн. та 1692, 83 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.04.2016

Суддя ОСОБА_3