ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 911/766/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації, Київська обл., м. Миронівка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Миронівка

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Т.П. Карпечкін

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №118 від 23.03.2016);

від відповідача: ОСОБА_1 (витяг ЄДРПОУ № НОМЕР_1 від 18.02.2016 року); ОСОБА_3 (ордер № 077160 від 11.04.2016 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області подано позов Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про усунення перешкод позивачу у користуванні торгівельним місцем №209, загальною площею 6,0 кв. м. на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25, шляхом знесення торгівельного кіоску (контейнеру) ФОП ОСОБА_1

В обґрунтування позову позивач посилався на невиконання відповідачем обовязку щодо звільнення торгівельного місця після закінчення строку дії договору.

Провадження у справі № 911/766/15 порушено ухвалою від 10.03.2016 року та призначено розгляд справи на11.04.2016 року.

В судовому засіданні 11.04.2016 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій фактично уточнив позовні вимоги та просить з метою усунення перешкод в користуванні майном зобовязати відповідача звільнити торгівельне місце № 209 площею 6,0 кв.м на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25, шляхом демонтажу торгівельного кіоску (контейнеру).

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те що, відповідно до п.3.2. Договору, якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвання, даний договір продовжується на той самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені. Заперечення щодо продовження строку дії договору від позивача не надходило, відповідач вважає що договір є пролонгованим.

У судовому засіданні 11.04.2016 року у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 18.04.2016 року.

В судовому засіданні 18.04.2016 року позивач позовні вимоги (уточнені) підтримав, надав до матеріалів справи засвідчену копію реєстру вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів про надання місця для торгівлі на «Мироніському ринку» Київської регіон споживспілки та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» на 2016 рік, з посиланням на який доводив той факт, що і до закінчення строку договору повідомив відповідача про своє небажання продовжувати дію договору на новий строк.

Відповідач в судовому засіданні 18.04.2016 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та надав додаткові пояснення щодо наданих позивачем доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 11.01.2007 року між Миронівською міською радою Київської області та Миронівським ринком Київської облспоживспілки було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, за умовами якого позивачу було передано у платне користування строком на 15 років земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться в межах населеного пункту на території Миронівської міської ради, Миронівського району, Київської області за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25.

27.12.2012 року та 29.12.2014 року Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» було укладено договори оренди цілісного майнового комплексу, за умовами яких позивач прийняв у строкове платне користування цілісний майновий комплекс, розташований за адресами: м. Миронівка, вул. Чкалова, 64, вул. 40-річчя Перемоги, 2 та вул. 40-річчя Перемоги, 25.

02.01.2014 року між Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (підприємець) було укладено Договір № 247 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору підприємство надає, а підприємець отримує торгове місце під № 209, загальною площею 6,0 кв.м на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25. На торговому місці розміщується металевий контейнер підприємця, який є його власністю.

Згідно з п. 2.1. Договору торгове місце надається для здійснення роздрібної торгівлі. Торгове місце передається уповноваженим представником підприємства підприємцю за актом його приймання-передачі протягом 3-х днів з моменту укладання цього договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору торгове місце передається на такий термін: із 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Плата за торгове місце за 1 кв.м торгівельної площі складає 46 грн. на місяць (п. 4.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору визначено, якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвання, даний договір продовжується на той же самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені.

Згідно з п. 7.1. Договору по закінченню терміну дії договору підприємець зобовязаний протягом 5-ти днів повернути торгове місце підприємству або переукласти договір.

Позивач зазначає, що 19.01.2016 року надсилав на адресу відповідача повідомлення, яким заперечував проти користування відповідачем вищевказаними торгівельним місцем та пролонгації Договорів на новий строк.

Однак, як зазначає позивач, після отримання зазначеного повідомлення відповідач продовжив користування торговим місцем, вимогу про звільнення не виконав.

У звязку з чим, вважаючи закінченою дію Договору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні торгівельним місцем №209, загальною площею 6,00 м.кв на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25, шляхом звільнення торгівельного місця та демонтажу кіоску.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. При цьому, згідно ст. 284 Господарського кодексу України, строк оренди є істотною умовою договору оренди. Згідно ч.2 ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди передбачені також ст. 764 Цивільного кодексу України, та нормою частини четвертої ст. 284 Господарського кодексу України.

У відповідності до зазначених норм, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 19.01.2016 року ним було направлено відповідачу повідомлення № 51 від 19.01.2016 року про припинення договору про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки та зобовязання звільнити торгівельне місце.

У звязку з чим, з огляду на норму ст.764 Цивільного кодексу України, на думку позивача були відсутні підстави для продовженя Договору і Договір вважається припиненим.

Водночас, відповідно до п. 3.2 Договору про надання місця для торгівлі, якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір розірвання, даний договір продовжується на той же самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, враховуючи, що згідно зі ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором, згідно з п. 3.1. Договору встановлено, що торгове місце передається терміном з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Також, п. 3.2. Договору встановлено погоджений сторонами порядок продовження Договору на новий строк. Тобто встановлено, що в разі відсутності заперечень замісяць до закінчення Договоу, такий договір вважається діючим, відповідна на період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Відповідна ж норма ст.764 Цивільного кодексу України передбачає правові наслідки після закінчення дії договору, оскільки, як встановлено судом згідно з п.п. 3.1., 3.2. Договору його дія не закінчувалась, відсутні підстави для застосування відповідної норми ст.764 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує про надіслання повідомлення про намір розірвання Договору 19.01.2016 року, тобто в період, коли згідно з п. 3.2. дія Договору пролонгувалась на відповідний проміжок часу з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. Таким чином, повідомлення про розірвання Договору, надіслане 19.01.2016 року не передбачає жодних правових наслідків і не впливає на чинність відповідного Договору, оскільки фактично свідчить про односторонню відмоу від зобовязання, що чинним законодавством не допускається.

Також, представником позивача було надано суду засвідчену копії реєстру вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів про надання місця для торгівлі на «Мироніському ринку» Київської регіон споживспілки та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» на 2016 рік. Зазначеним реєстром представник позивача обґрунтовував той факт, що окрім направлення повідомлення про припинення договору від 19.01.2016 року, позивачем також було повідомлено відповідача про відмову від пролонгації договору закінчення його дії, а саме 07.11.2015 року, що підтверджує дотримання ним положень п. 3.2. Договору.

Відповідач в судовому засіданні 18.04.2016 року повідомив, що підпис на восьмому аркуші наданого суду реєстру вірогідно належить йому, але за що саме він поставив свій підпис він не знає, адже ані повідомлення про відмову від пролонгації договору на 2016 рік, ані нового договору про надання місця для торгівлі не отримував.

У звязку з чим, суд дослідивши наданий позивачем вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів про надання місця для торгівлі на «Мироніському ринку» Київської регіон споживспілки та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» на 2016 рік, встановив, що за таким реєстром передбачалось вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на 2016 рік.

При цьому, позивачем не надано суду відповідного повідомлення та нового договору, які за даними реєстру вручені відповідачу. З назви та змісту реєстру не вбачається надання відповідачу повідомлення про розірвання Договору, оскільки відповідне повідомлення стосувалось переукладення нового договору на 2016 рік.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зазначений реєстр як доказ до позовної заяви не додавався, в позовній заяві жодних посилань на той факт, що відповідач повідомлявся про відмову від пролонгації договору до закінчення строку його дії договору, не викладено.

За змістом п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.11.2012 року будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з реєстру, його складено на 8 аркушах щодо 188 учасників договірних відносин, в тому числі щодо відповідача (№ п/п 156 щодо контейнеру № 209).

Назва документу «Реєстр вручення повідомлень про відмову від пролонгації на 2016 рік діючих договорів про надання місця для торгівлі на «Мироніському ринку» Київської регіон споживспілки та вручення нових договорів про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» на 2016 рік» міститься лише на першому аркуші документу, в той час, як підпис відповідача міститься на восьмому за рахунком аркуші. Аркуші документу не пронумеровано та не прошито.

Наведені обставини, у сукупності із запереченнями відповідача, який вказує, що жодного повідомлення не отримував, ставлять під сумнів твердження позивача, що підпис відповідача на восьмому аркуші безумовно підтверджує факт отримання ним повідомлення та тексту нового договору, примірники яких суду не надані для огляду.

Відсутність у матеріалах справи названих документів позбавляє суд можливості надати їм відповідну оцінку на предмет прийнятності та відповідності умовам договору, зокрема положенням п. 3.2. Договору.

За змістом п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.11.2012 року якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами

За таких обставин, копія наданого суду реєстру, за відсутності тексту повідомлення про відмову від Договору, є неналежним доказом, адже він не містить інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, зокрема, що до факту повідомлення відповідача про намір розірвання Догвору 07.11.2015 року, обтодо закінчення його дії.

Зважаючи на недоведеність факту повідомлення відповідача про намір розірвати Договір, як це передбачає п. 3.2. Договору протягом місяця до закінчення строку дії договору, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи висновки суду про те, що Договір № 247 від 02.01.2014 року було автоматично пролонговано на той же самий строк (до 31.12.2016 року) і на тих самих умовах, що були ним передбачені, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.04.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін