донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

12.04.2016 справа №905/373/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 довіреність №2039 від 10.12.15р. ОСОБА_5 довіреність №10/06 від 10.06.15р.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від23.02.2016р. (повний текст рішення підписано 23.02.2016р.)
у справі№ 905/373/16 (суддя Левшина Я.О.)
за позовом доПублічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Дніпропетровськ Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область
простягнення штрафу в розмірі 182 300,00грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. у справі №905/373/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 182 300,00грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній № 52561966 задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 127 610,00грн. та витрати по сплаті судового збору.

Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення в частині стягнутого штрафу у звязку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми діючого законодавства, а саме ч.2 ст. 233 ГПК України та п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, оскільки при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафу не прийняв до уваги майновий стан відповідача та знаходження виробничих потужностей на території проведення антитерористичної операції, що на думку останнього, призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення про часткове задоволення його клопотання про зменшення розміру штрафу. З огляду на вищевказане, просив суд задовольнити зазначене клопотання, зменшивши штраф до розміру однієї провізної плати.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, про що також зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив частково скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 9 115,00грн. та витрати по сплаті судового збору, в решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №905/373/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представників сторін; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область та скасування рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. у справі №905/373/16 з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.07.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область зі станції Торез Донецької області на станцію Чернігів Південно Західної залізниці відвантажив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ТехНова, м. Київ (вантажоодержувач) за залізничною накладною №52561966 у вагонах №№ 67865550, 65885089, 66879545, 67364257 антрацит.

При оформленні залізничної накладної №52561966 відповідачем вказано масу вантажу: нетто 278 000кг.

При прибутті зазначеного вагону з вантажем на попутну станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагонах №№ 67865550, 65885089, 66879545, 67364257 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що складено акт загальної форми №1663 від 23.07.2015р.

На підставі вищевказаного акту загальної форми, станцією Нижньодніпровськ-Вузол складено комерційний акт № РА №009086/453/12 від 23.07.2015р., відповідно до якого за результатами переважування вагонів №№67865550, 65885089, 66879545, 67364257 на справних вагонних вагах (держ. повірка 15.10.2014р.) станції Нижньодніпроськ-Вузол Придніпровської залізниці виявилось: у вагоні №67865550 при переваженні вага брутто складає 89600кг, тара по документу 23100кг, нетто 66500кг, що менше ваги зазначеної в документі на 2500кг; у вагоні №65885089 при переваженні вага брутто складає 85200кг, тара по документу 22000кг, нетто 63200кг, що менше ваги зазначеної в документі на 7800кг; у вагоні №66879545 при переваженні вага брутто складає 86700кг, тара по документу 23200кг, нетто 63500кг, що менше ваги зазначеної в документі на 5500кг; у вагоні №67364257 при переваженні вага брутто складає 86250кг, тара по документу 22200кг, нетто 64050кг, що менше ваги зазначеної в документі на 4950кг. У комерційному акті також містяться відомості про те, що навантаження в вагонах рівномірне, нижче бортів на 60-70см, без поглиблень. В технічному відношенні вагони справні, течі вантажу немає. Комерційний акт підписаний уповноваженими особами.

Згідно технічного паспорту ваг №14 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 26.12.2012р., міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 1 раз на 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 15.10.2014р.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем відповідачу нарахований штраф у сумі 182 300,00грн. із розрахунку: 9115,00грн. (тариф) х 5 х 4 (кількість вагонів) .

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічний припис містить ст. 909 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Статуту залізниць України (далі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Статут залізниць України визначає права, обовязки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обовязковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Як зазначено в ст. 6 Статуту, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 24.11.2000 р. за № 863/5084 (далі Правила №863/5084 від 24.11.2000 р.), а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи Маса вантажу, визначена відправником, кг та Спосіб визначення маси заповнюється вантажовідправником. Маса вантажу згідно зі ст. 37 Статуту та п.5 Правила приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. за № 644, визначається відправником.

Відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що маса вантажу визначена відправником заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом).

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 24.11.2000 р. за № 863/5084, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність зазначених відомостей до накладної №52561966 підтвердив представник Відповідача ОСОБА_6

Відповідно до п. 11 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. за № 466, у разі зважування вантажів на вагонних вагах відправник у разі потреби провадить дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Тобто відповідач мав можливість і зобовязаний був запобігти подібних порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу.

Згідно з п. п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 р. за №442, та інших нормативно - правових актів. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Підставою для накладення на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

Статтею 24 Статуту передбачено, що вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно з ст. 122 Статуту.

У відповідності до ст. ст. 118, 122 Статуту штраф за неправильно зазначену масу вантажу складає пятикратний розмір провізної плати.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин : а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантаж вважається доставленим без втрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Як встановлено господарським судом, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива у вологому стані становить 2,0% маси, зазначеної в перевізних документах, тобто у даному випадку 1 380кг (вагон №67865550), 1 420кг (вагон №65885089), 1 380кг (вагон №66879545), 1 380кг (вагон № 67364257) що менше виявленої нестачі 2 500кг, 7 800кг, 5 500кг, 4950кг відповідно.

Крім того, відповідач у судовому засіданні 12.04.2016р. підтвердив, що норма природної втрати є меншою, ніж встановлено Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644.

Відповідно до Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. в редакції від 29.09.2008 р. № 04-5/225, при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після предявлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

За таких обставин, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо правомірності вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Одночасно, при прийнятті рішення, судом першої інстанції частково задоволено клопотання відповідача про зменшення штрафу та зменшено його розмір на 30 %.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область, підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області апелянт зазначає порушення господарським судом норм процесуального права, оскільки господарський суд при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафу не прийняв до уваги майновий стан відповідача та знаходження виробничих потужностей на території проведення антитерористичної операції, що на думку останнього, призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення про часткове задоволення його клопотання про зменшення розміру штрафу. З огляду на вищевказане, просив суд задовольнити зазначене клопотання, зменшивши штраф до розміру однієї провізної плати.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13р. № 7-рп/2013.

Одночасно, згідно з п. 3.17.4. Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду. Господарські суди, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішують питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у клопотанні №22/02 від 22.02.2016р. про зменшення штрафу до однієї провізної плати за один вагон у розмірі 9115,00грн. посилався на те, що позивач не зазнав жодних збитків внаслідок невірного визначення відомостей відповідачем в накладній, жодних претензій щодо вантажу від вантажоодержувача не надходило, факт неправильного зазначення маси вантажу є винятковим, у звязку з проведенням антитерористичної операції відповідач несе значні фінансові витрати на збереження виробництва, робочих місць тощо, стягнення штрафу у заявленому позивачем розмірі призведе до банкрутства відповідача. На підтвердження скрутного фінансового становища надав: довідку №22/02.1 від 22.02.2016р. про наявність кредиторської та дебіторської заборгованості станом на 22.02.2016р.; акт звірки взаємних розрахунків, складений станом на 22.02.2016р.

Дослідивши наведені відповідачем підстави, зокрема, тяжке фінансове становище, колегія суддів вважає, що останнє не є тією виключною обставиною, яка давала б підставу для зменшення розміру стягуваного штрафу до розміру однієї провізної плати, оскільки вказані обставини утворились внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Одночасно, важкий фінансовий стан, нестача оборотних коштів та здійснення підприємницької діяльності на території проведення антитерористичної операції, не позбавляють відповідальності відповідача за наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній.

Виходячи з того, що можливість застосування судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи встановлені господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення штрафу на 30% у визначеном судом першої інстанції розмірі, а саме: штрафу у розмірі 127 610,00грн. та погоджується, що зменшення штрафу до розміру однієї провізної плати є надмірним.

Разом з цим, господарським судом при розгляді клопотання враховано майнові інтереси позивача. Крім того, й частковість задоволення місцевим судом клопотання щодо зменшення розміру штрафу вказує на врахування господарським судом майнових інтересів обох сторін, у звязку з чим апеляційна інстанція погоджується з такими висновками господарського суду. В свою чергу, в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо невірно застосованих норм діючого законодавства судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії. Зокрема, посилання заявника апеляційної скарги у судовому засіданні 12.04.2016р. про відсутність відомостей в графі 49 накладної №52561966, передбачених п. 8 Правил складання, не приймаються судом до уваги оскільки, в графі 49 основної накладної наявне посилання на комерційний акт №009086/453/12 від 23.07.2015р.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. у справі №905/373/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лугатранссервіс-2006, м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016 р. у справі №905/373/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3