ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р.Справа № 922/440/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Бутрент", м. Харків
до Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Харків
про виселення з нежитлового приміщення
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бутрент", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про виселення останнього з нежитлового приміщення площею 43,0 кв.м., літ "Я-7", розташованого по АДРЕСА_1, а також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати в розмірі 1 378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що договір оренди № 06/02 від 01 лютого 2015 року, укладений між позивачем та відповідачем та на підставі якого останній користувався спірним нежитловим приміщенням, закінчив свою дію 31 січня 2016 року, а відповідно до п. 4.2.10 договору, в день закінчення строку дії договору, відповідач повинен повернути об'єкт оренди позивачу та оформити акт повернення, втім вказане нежитлове приміщення так і не було повернуто позивачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 лютого 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/440/16 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 09 березня 2016 року.

09 березня 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області від 09 березня 2016 року розгляд даної справи відкладено до 21 березня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 березня 2016 року розгляд даної справи було відкладено до 13 квітня 2016 року.

12 квітня 2016 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 12125 від 12 квітня 2016 року) про розгляд справи без участі представника позивача, дане клопотання судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 13 квітня 2016 року представники сторін не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправленнями, поштовими повідомленнями з відміткою поштової установи "за закінченим терміном зберігання", протоколом судового засідання від 21 березня 2016 року, клопотанням позивача (вх. № 12125 від 12 квітня 2016 року) (арк. спр. 18, 41-42, 45-49, 50-54, 55-59, 60).

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців, місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_2, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява із додатками. Відповідно до вимог частини 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що учасники судового процесу повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але позивач та відповідач не з'явилися у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Суд, розглянувши клопотання позивача про розгляд справи без участі представника (вх. № 12125 від 12 квітня 2016 року), враховуючи принцип диспозитивності права учасників процесу на участь у судовому процесі та з огляду на невизнання явки учасників судового процесу в засідання суду обов'язковою, враховуючи приписи ст. 22 ГПК України, вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача (вх. № 12125 від 12 квітня 2016 року).

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 жовтня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен кепітал билдинг" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будрент" (орендар (позивач по справі)) було укладено договір оперативної оренди № 01/10/12. Відповідно до вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлові приміщення згідно переліку вказаного в додатку № 1 до даного договору, які знаходяться за адресою: 61166, АДРЕСА_1 Згідно пр. 6, п. 6.1 даного договору, орендар (позивач по справі) має право передавати орендовані приміщення частково або повністю в субаренду. Додатковою угодою від 30 червня 2015 року до договору оперативної оренди № 01/10/12 від 01 жовтня 2012 року, сторони погодили, що договір оренди діє з моменту його підписання і до 01 червня 2018 року.

01 лютого 2015 року між позивачем (орендодавець), який діяв в межах повноважень передбачених договором оперативної оренди № 01/10/12 від 01 жовтня 2012 року та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 06/02 від 01 лютого 2015 року.

Відповідно до п.п 1.1, 1.2 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування в строки, на умовах та в порядку передбаченому даним договором нежитлове приміщення, літера "Я-7", площею 43,0 кв.м., в подальшому "об'єкт оренди", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Призначення "об'єктів оренди" є проведення орендарем своєї комерційної діяльності.

Передача об'єктів оренди оформлюється актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі (додаток № 2) є невід'ємною частиною цього договору. Передача приміщення здійснюється шляхом видачі орендарю ключів та надання об'єкта оренди у його користування. Повернення об'єктів оренди орендодавцю відбувається в останній день дії договору на підставі двостороннього акту. Повернення об'єктів оренди здійснюється шляхом зворотної передачі ключів та звільнення об'єкта оренди від майна, що знаходиться у володінні орендаря протягом 1 (одного) дня після припинення дії договору (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Орендар зобов'язаний, зокрема, в день закінчення строку дії договору повернути об'єкт оренди в стані, в якому воно було отримано з урахуванням природного зносу або з урахуванням усіх здійснених орендарем покращень, якщо орендар здійснював у відповідності до цього договору капітальний та поточний ремонт об'єкта оренди, повернути ключі та оформити акт повернення, який підписується сторонами.

Відповідно до п. 7.8 договору, договір діє з 01 лютого 2015 року по 31 січня 2016 року.

07 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист за вих. № 18/02 від 07 грудня 2015 року, відповідно до якого позивач повідом відповідача про те, що ТОВ "Будрент" не буде продовжувати дію договору оренди № 06/02 укладеного 01 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем.

Відповідач у своєму листі № 3 від 25 січня 2016 року вказував на те, що не вбачає підстав для розірвання договору оренди № 06/02 та його не подовження, в зв'язку з чим до законного рішення суду звільнити орендоване приміщення не зможе.

Як вакує позивач у позовній заяві, орендоване приміщення передане відповідачу на виконання умов договору оренди № 06/02 від 01 лютого 2015 року, а саме нежитлове приміщення, літери "Я-7", площею 43,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 позивачу повернуто так і не було, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як зазначено вище в рішенні суду, позивач є орендодавцем спірного приміщення до 01 червня 2018 року, на підставі договору оперативної оренди № 01/10/12 від 01 жовтня 2012 року.

Таким чином, дослідивши умови договору оренди № 06/02 від 01 лютого 2015 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором піднайму та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють положення параграфу 1 глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найм (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За статтею 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як вбачається з п. 7.8 спірного договору, договір оренди № 06/02 від 01 лютого 2014 року припинив свою дію 31 січня 2016 року. Крім того позивач у своєму листі за вих. № 18/02 від 07 грудня 2015 року повідомив відповідача про той факт, що він не має наміру продовжувати дію вказаного вище договору.

Відповідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Враховуючи вище викладене в сукупності, а саме той факт, що договір оренди № 06/02 від 01 лютого 2015 року припинив свою дію 31 січня 2016 року та умовами вказаного договору не передбачено його автоматичної пролонгації, а відповідно до п.п 2.2 договору, повернення об'єктів оренди орендодавцю відбувається в останній день дії договору на підставі двостороннього акту, та з огляду на приписи ч. 1 ст. 785 ЦК України, враховуючи той факт, що відповідачем не спростовано в установленому законом порядку фактів повідомлених позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з нежитлового приміщення загальною площею 43,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 759, 774, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 29, 33, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) з нежитлового приміщення літери "Я-7" площею 43,00 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутрент" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, п/р 6 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, ) 1 378,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/440/16