ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" квітня 2016 р. Справа № 911/398/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Датагруп, м. Київ

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль

про стягнення 2 419 834,99 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. № 20 від 20.01.2016;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. № 1.23-37 від 09.06.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариства Датагруп (позивач) з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (відповідач) про стягнення 2 419 834,99 грн., з яких: 2 350 617,12 грн. основної заборгованості, 43 262,71 грн. пені, 5892,64 грн. 3 % річних та 20 062,52 грн. інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за надані телекомунікаційні послуги згідно договору про закупівлю послуг «Послуги щодо передавання даних мережами проводового звязку (телекомунікаційні послуги на обєктах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України)» № 7.1-318/2014№ НК.20256/2014 „Про надання телекомунікаційних послуг за період вересень-грудень 2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.02.2016 у справі №911/398/16 було порушено провадження та призначено до розгляду на 14.03.2016 року.

В судових засіданнях 14.03.2016 року та 04.04.2016 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 04.04.2016 року та на 15.04.2016 року відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.04.2016 строк розгляду справи було продовжено в порядку ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 15.04.2016 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

15.04.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

30 квітня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «ДАТАГРУП» (Оператор) та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Замовник) укладено договір про закупівлю послуг «Послуги щодо передавання даних мережами проводового звязку (телекомунікаційні послуги на обєктах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України)» № 7.1-318/2014, відповідно до умов якого, Оператор зобовязався надавати Замовнику послуги щодо передавання даних мережами проводового звязку (телекомунікаційні послуги на обєктах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України), визначені технічними завданнями та відповідними Додатками та Додатковими угодами до Договору, вартість яких визначається відповідними Додатками до Договору (Замовлення на Послуги), а замовник зобовязується своєчасно та у повному обсязі сплачувати Оператору належні за договором платежі.

Відповідно до п. 3.1., загальна ціна договору разом з ПДВ складає 344 003 680,88 грн.

Додатковою угодою № 1 від 30.05.2014 було внесено зміни до даного пункту та встановлено, що загальна ціна договору разом з ПДВ складає 336 491 348,68 грн.

Замовник здійснює оплату вартості послуг щомісячно кожного поточного місяця відповідно до технічного завдання за фактично надані послуги у розмірі, встановленим у відповідному Додатку (Замовлені на послуги) до Договору за кожним обєктом не пізніше 20-ти робочих днів з дати отримання від оператора рахунку-фактури, оформленого належним чином після підписання обома сторонами ОСОБА_1 приймання - передачі наданих послуг (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору, Замовник щомісячно сплачує за фактично надані послуги за кожним замовленням відповідно до технічного завдання наступним чином:

Щомісячний фіксований платіж (щомісячна абонентна плата), передбачений відповідним замовленням на послуги, Замовник оплачує за попередній календарний місяць на підставі рахункуфактури на послуги та ОСОБА_1 приймання-передачі наданих послуг (п.п. 4.5.1. Договору).

Замовник зобовязаний оплатити за фактично надані послуги не пізніше 30 (тридцятого) числа поточного місяця (п.п. 4.5.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.07.2015 року за № 1.15-310 відповідач просив призупинити надання послуг за обєктами згідно переліку.

Листом від 17.08.2015 р. № 26707/а позивач погодився призупинити надання послуг з 01.09.2015 року та повідомив, що нарахування щомісячного платежу (абонентної плати) за послуги на призупинені обєкти буде здійснюватись відповідно до умов Договору.

Як стверджує позивач, у звязку з несплатою щомісячного платежу за вересень-жовтень 2015 року, за відповідачем утворилась заборгованість, про наявність якої останнього було повідомлено листом від 19.11.2015 року № 27624.

Супровідними листами від 01.12.2015 року № 277780, від 02.12.2015 р. № 27804 та від 04.01.2016 № 27804 позивачем були виставлені та направлені рахунки на оплату послуг та ОСОБА_1 приймання-передачі наданих послуг за вересень-грудень 2015 року.

Втім, за словами позивача, відповідач відмовився від підписання даних актів та не оплатив виставлені рахунки, у звязку з чим, позивач був змушений звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача 2 350 617,12 грн. заборгованості за період вересень-грудень 2015 року.

Відповідач у відзиві заперечив проти позовних вимог та зазначив, що у звязку з тим, що листом від 17.08.2015 № 26707/а позивач погодив призупинення надання послуг по відповідних обєктах з 01.09.2015 року, відповідач вважає, що кінцевою датою фактично наданих послуг є 31.08.2015 року, а виставлені рахунки за надання послуг за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року по призупинених обєктах не підлягають оплаті, у звязку з тим, що умовами договору передбачено оплату лише фактично наданих послуг.

Втім, суд не погоджується з такими запереченнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів того, що договір № 7.1-318/2014 чи будь який з його пунктів визнаний недійсним матеріали справи не містять, а отже сторони повинні виконувати свої зобовязання на умовах визначених ними у даному договорі.

Так, відповідно до п. 1.3. Договору, технічні параметри послуг на кожний обєкт, перелік обладнання, яке встановлюється для забезпечення надання послуг, вартість послуг, які надаються Замовнику, зазначаються у Додатках (Замовленнях) до Договору і складаються за кожним обєктом замовника окремо.

Відповідно до п. 10.2 Договору, замовлення на послуги набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом строку, в ньому встановленому.

Як вбачається з копій замовлень на послуги, які наявні у матеріалах справи, строк їх дії становить більше 100 місяців та на даний момент не припинений.

Пунктом 4.5.3. Договору сторони погодили, що у випадку призупинення/припинення дії окремого замовлення на послуги у звязку із відсутністю господарської необхідності у користуванні такими послугами, вартість послуг оплачується замовником до кінцевої дати надання послуг включно, а так само не звільняє Замовника від обовязку погасити іншу заборгованість за Договором, у разі наявності такої.

Пунктом 4.5.1. Договору сторони передбачили оплату саме абонентної плати, яка відповідно до положень Закону України «Про телекомунікації», є фіксованим платежем, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг.

Проаналізувавши умови договору та Замовлення на отримання послуг, які є невідємними частинами договору, судом встановлено, що кінцевою датою надання послуг слід вважати дати встановлені в замовленнях, а не, як помилково вважає відповідач, дату призупинення надання послуг 31.08.2015 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що незалежно від факту отримання послуг, відповідач має сплачувати передбачену договором абонентну плату за весь час дії відповідного замовлення, в тому числі і в період призупинення надання послуг.

З огляду на вищевикладене, заперечення відповідача не спростовують позовні вимоги позивача та не беруться судом до уваги.

Статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Зважаючи на те, що відповідач не надав до суду доказів сплати заборгованості та доводів позивача не спростував, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 350 617,12 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 43 262, 71 грн. пені.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у випадку порушення Замовником строків оплати платежів передбачених ст. 4 Договору, Замовник сплачує на користь Оператора пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня була нарахована за несвоєчасне виконання зобовязань за вересень-жовтень 2015 року наступним чином:

на суму заборгованості за вересень 2015 року у розмірі 587 654, 28 грн. за період з 01.11.2015 по 29.01.2016 позивачем нараховано 31 928,23 грн. пені;

на суму заборгованості за жовтень 2015 року у розмірі 587 654, 28 грн. за період з 01.12.2015 по 01.01.2016 позивачем нараховано 11 334,48 грн. пені;

Судом було перевірено розрахунок пені, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням вимог чинного законодавства, умов договору та встановлено, що поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 43 262, 71 грн.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 5892,64 грн. 3% річних та 20 062,52 грн. інфляційних за несвоєчасне виконання зобовязань за вересень-жовтень 2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 5892,64 грн. 3% річних та 20 062,52 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 350 617,12 грн. основного боргу, 43 262,71 грн. пені, 5892,64 грн. 3% річних та 20 062,52 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, ) на користь Приватного акціонерного товариства Датагруп (03005, м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, ) 2 350 617 (два мільйони триста пятдесят тисяч шістсот сімнадцять) грн. 12 коп. основного боргу, 43 262 (сорок три тисячі двісті шістдесят дві) грн.71 коп. пені, 5892 (пять тисяч вісімсот девяносто дві) грн. 64 коп. 3% річних, 20 062 (двадцять тисяч шістдесят дві) грн. 52 коп. інфляційних втрат та 36 297 (тридцять шість тисяч двісті девяносто сім) грн. 52 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 20.04.2016р.

Суддя О.В. Щоткін