ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.16р. Справа № 904/9351/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Лактіс", м. Мар'їнка Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор", м. Дніпропетровськ

про стягнення 52 528 грн. 82 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, дов. від 11.04.2016р. б/н;

ОСОБА_2 - представник, дов. від 26.11.2015р.№б/н (був присутній у судових засіданнях 01.12.2015р. та 16.12.2015р.);

від відповідача: не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 52 528 грн. 82 коп. заборгованості за продукцію, поставлену відповідно до умов договору від 01.06.2011р. №11385.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, у судове засідання не з'явився, у клопотанні (вх. №23002/16 від 14.04.2016р.) в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України у звязку із службовим відрядженням представника відповідача просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Приймаючи до уваги, що:

- в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку;

- обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі „Смирнова проти України);

- відповідно до пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору;

- суд не обмежує кола осіб, які можуть бути представниками у суді, а розгляд справи вже відкладався у звязку з неявкою відповідача;

- відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи;

- тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Позивач у заяві (вх. №23221/16 від 14.04.2016р.) просить повернути з Державного бюджету зайво сплачену суму судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення від 01.07.2015р. №150.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представником позивача заявлено не було.

Оригінали документів, оглянуті у судових засіданнях, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011р. між відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор", як покупцем, та позивачем - Публічним акціонерним товариством "Лактіс", як постачальником, було укладено Договір №11385 (надалі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти товар на умовах СІР (рампа торгівельного центру в місці поставки згідно замовлення покупця), а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити його вартість відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору загальну суму договору складає сума товару, отриманого по всім накладним.

Відповідно до пункту 2.6 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної та/або товарно-транспортної накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем у період з 24.06.2014р. по 29.06.2014р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 52 528 грн. 82 коп., що підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с. 11-69).

У пункті 5.6 Договору (в редакції додаткової угоди від 20.11.2013р. до Договору) сторони домовилися, що покупець зобовязаний здійснювати оплату за поставлений товар, за вирахуванням сум, які передбачені даним договором, які настануть після спливу 35 календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника; покупець здійснює оплату товарів два рази на тиждень по робочих вівторках та четвергам (в день, який настане раніше після спливу строку оплати).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк оплати поставленого за Договором товару є таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання до господарського суду позовної заяви про стягнення 52 528 грн. 82 коп. судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Таким чином, позивачем згідно платіжного доручення від 01.07.2015р. №150 було надмірно сплачено судовий збір у сумі 2 196 грн. 66 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, позивачу підлягає поверненню за ухвалою суду з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 196 грн. 66 коп., надмірно сплачений згідно платіжного доручення від 01.07.2015р. №150, оригінал якого знаходиться у справі.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27; ідентифікаційний код 32516492) на користь Публічного акціонерного товариства "Лактіс" (85600, м. Мар'їнка Донецької області, вул. Щорса, 16; ідентифікаційний код 00445104) 52 528 грн. 82 коп. - заборгованості та 1 378 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Лактіс" (85600, м. Мар'їнка Донецької області, вул. Щорса, 16; ідентифікаційний код 00445104) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 036 грн. 66 коп., надмірно сплачений згідно платіжного доручення від 01.07.2015р. №150, оригінал якого знаходиться у справі, про що винести ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„19„ квітня 2016р.