донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

12.04.2016 справа №908/6334/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого : Геза Т.Д.

суддів Дучал Н.М., Склярук О.І.

при секретарі Шемякіній Є.О.

за участю представників сторін

від позивача не зяявився

від відповідача ОСОБА_1

розглянувши Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

апеляційну скаргу

на рішення господарського суду Запорізької області

від 25.02.16 року

у справі № 908/6334/15

за позовом Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

до Спільного Українсько-Американського підприємства

Віннер-Форд ОСОБА_2, м.Запоріжжя

про стягнення збитків у розмірі 96 492,10 грн.

Встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 в задоволені позову відмовлено.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що з аналізу Закону України Про регулювання містобудівної діяльності вбачається, що не передбачено прямого обовязку щодо сплати відповідачем паю, а передбачено укладення договору на підставі якого відповідач зобовязаний сплатити пай, або, у разі невиконання, сплатити збитки. Договір з цього предмету між сторонами не укладався.

Оскільки обовязок щодо сплати не витікає ні з договору, ні з закону, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Запорізька міська рада звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року у справі № 908/6334/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Запорізької міської ради до Спільного Українсько-Американського підприємства Віннер-Форд ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апелянт вважає, що викладені в рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи, та судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт посилається на те, що п.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту здійснюється на договірних засадах.

Договір, всупереч вимогам ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовником - відповідачем не укладено, внаслідок чого відповідач завдав Запорізькій міській раді збитки в розмірі несплаченої суми коштів пайової участі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідач не проінформував виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт та не звертався до Запорізького міського голови щодо укладання договору.

Спільне Українсько-Американське підприємство Віннер-Форд ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року порушено провадження за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 9086334/15. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.04.2016 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року, у звязку з відсутністю технічних засобів для проведення судових засідань в режимі відео конференції, Запорізькій міській раді відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання 12.04.2016 р. по справі № 908/6334/15 в режимі відеоконференції.

Дослідивши докази матеріалів справи, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши присутнього у судовому засіданні представника відповідача, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Запорізька міська рада звернулась до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Спільного Українсько-Американського підприємства Віннер-Форд ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 96 492,10 грн., на підставі ст.ст.224,225 Господарського кодексу України, ст.ст. 16,22,611,612,638,640-642, 646,649 Цивільного кодексу України, ст.ст.36,40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач посилається на те, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає в перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Ч.1 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що порядок залучення, розрахунок розміру використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

24.12.2012 року Запорізькою міською радою прийнято рішення №77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя».

Пунктом 3.3. вказаного порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобовязаний звернутися до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя укладається не пізніше 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Відповідач не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладання Договору.

Позивач вважає, що відповідачем порушено норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77, за наслідком чого територіальній громаді м.Запоріжжя завдано збитки.

Позивач посилається на те, що збитками є зокрема, доходи, які позивач міг би реально одержати, якби його право не було порушено.

У відзиві на позовну заяву Спільне Українсько-Американське підприємство Віннер-Форд ОСОБА_2 посилається на те, що єдиною підставою перерахування коштів (пайової участі у розвитку інфраструктури ) є договір, укладений з органом місцевого самоврядування.

За загальним правилом, відповідно до ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

На думку відповідача, з урахуванням ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Рішення Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77, обовязок щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Запоріжжя покладено на виконавчий комітет Запорізької міської ради.

У відзиві відповідач зазначає, що позивачем не надано суду доказів, щодо надсилання пропозиції укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Запоріжжя відповідачеві до введення обєкта будівництва в експлуатацію.

25.02.2016 року господарським судом Запорізької області прийнято рішення, яке оскаржується.

29.07.2013р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію № 80027 про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва Реконструкція нежитлової будівлі (літ.3-2) в окремі нежитлові приміщення з прибудовою (літ.3і) під СТО та автосалон за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 119, прим. № 1,2,3 (літ. 3-2, 31).

Замовником будівництва є Спільне Українсько-Амереканське підприємство Віннер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп.

Частиною 1 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності встановлено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності).

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

24.12.2012р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (Рішення № 77).

Пунктом 3.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням № 77 (Порядок), передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Спільне Українсько-Амереканське підприємство Віннер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп не зверталось у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення Договору про пайову участь.

14.07.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ЗП 01.

Частинами 2 та 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з абзацом сьомим частини дев'ятої статті 40 вказаного Закону визначено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Приписи ч.9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва.

Таким чином, якщо замовник не звернувся про укладення договору та не підписав договір у встановлений термін, позивач вправі звернутися з позовом про укладення договору в судовому порядку, проте, необхідною підставою для укладення договору про пайову участь за рішенням суду є виникнення між сторонами переддоговірного спору в межах строків укладання договору, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

14.07.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ЗП 01 (том 1 а.с.16).

На момент звернення позивача до відповідача з вимогою № 01/02-21/01247 від 23.04.2015 р. про сплату суми збитків та на момент звернення з даним позовом до господарського суду, замовником вже були оформлені відповідні документи та об'єкт будівництва прийнятий в експлуатацію (том 1 а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що об'єкт будівництва, замовником якого був відповідач, введено в експлуатацію 14.07.2014 р, однак договір пайової участі до вказаної дати сторонами укладено не було, а відтак у відповідача не виникло зобов'язання щодо сплати коштів пайової участі.

Вищенаведеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Таким чином, враховуючи відсутність між сторонами договору про пайову участь, відсутня й підстава для сплати відповідачем пайових внесків, а у поведінці відповідача відсутні ознаки протиправності.

З наведеного вбачається, що у даній справі сплив передбачений законом граничний термін для укладення такого виду договору, і чинне законодавство у сфері містобудування не передбачає можливість продовження чи відновлення цього терміну.

Відповідно до частини другої ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Припис аналогічного змісту міститься у ст. 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов'язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди N 02-5/215 від 01.04.1994р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, на думку Запорізької міської ради Спільне Українсько-Амереканське підприємство Віннер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп порушило вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого Рішенням № 77.

Однак, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ч. 1-2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

З аналізу Закону України Про регулювання містобудівної діяльності вбачається, що не передбачено прямого обовязку щодо сплати відповідачем паю, а передбачено укладення договору на підставі якого відповідач зобовязаний сплатити пай. Або, у разі невиконання, сплатити збитки.

Оскільки обовязок щодо сплати не витікає ні з договору, ні з закону, тому, підстав для стягнення з відповідача збитків не вбачається.

Таким чином, враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами, недоведеності протиправності у діях відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів (враховуючи, що позивач не був позбавлений права вживати заходів спонукання відповідача укласти відповідний договір), то склад цивільного правопорушення є недоведеним.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постановах по справі № 909/947/15 від 29.03.2016 р., по справі № 911/4538/15 від 22.03.2016 р., по справі № 908/4580/15 від 09.03.2016 року.

Крім того, згідно з преамбулою Закону України "Про планування містобудівної діяльності", цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст.1 Закону замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво обєктів, реконструкцію існуючої забудови та території.

Згідно із ч.ч.2, 3, 9 ст. 40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював лише реконструкцію існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові по справі № 908/4000/15 від 27.01.2016 року.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному процесуальному документі висновки відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 не вбачається.

Апеляційна скарга Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи наведене, керуючись ст.49, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року по справі № 908/6334/15 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий: Т.Д.Геза

Судді: Н.М.Дучал

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1 позивачу

1 відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1 ГСЗО