КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа№ 910/28209/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Кучкова Ю.В., дов. від 11.11.2015 №91/2015/11/11-6,

від відповідача Гіневська-Фареник М.О., дов. від 25.01.2016 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 (підписане 25.01.2016)

у справі №910/28209/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

про стягнення 1 115 234,71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2», або відповідач) про стягнення 665 771,52 грн боргу за спожиту теплову енергію, 50 617,01 грн 3% річних та 398 846,18 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі №910/28209/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 665 771, 52 грн основного боргу, 398 846, 18 грн інфляційних втрат, 50 617, 01 грн 3% річних та 16 728, 53 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи доведений факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті використаної теплової енергії за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 12.11.1999 №7560002 на суму 665 771,52 грн. В частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд визнав наведені позивачем розрахунки арифметично вірними на заявлену до стягнення суму.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що за зобов'язаннями ТОВ «Рада», яка є стороною договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 12.11.1999 №7560002, має відповідати саме ТОВ «Рада», а не апелянт. Оскільки ТОВ «Рада 2» не є стороною вказаного вище договору, то відповідно відповідач не міг порушувати його, а тому підстави для будь-якої відповідальності відсутні.

Крім того, апелянт вказував на те, що правочин передбачає досудове врегулювання спорів. Якщо б позивач скористався таким правом та виконав передбачений законом спосіб вирішення спорів, то не виникло б питання заміни неналежного відповідача у справі.

Окрім цього, п.3.1.2 договору передбачає право позивача припинити безоплатний відпуск теплової енергії. Як вказує відповідач, позивач відключень не здійснював, а відтак своєю бездіяльністю сприяв зростанню заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/28209/15, розгляд скарги призначено на 13.04.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 04.03.2016) - 09.03.2016 позивачу та відповідачу, долучені до матеріалів справи.

13.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 13.04.2016 оголошено перерву до 25.04.2016.

25.04.2016 у судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.1999 між Акціонерною енергопостачальною організацією «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» (абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560002 (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором.

Згідно з п.п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов'язується, зокрема, постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

У п.2.3.1 договору передбачено, в тому числі, обов'язок абонента додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному парламенту в обсягах, які визначені в додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно п.9 додатку 2 до договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ «Позняки» за адресою: вул. Драгоманова, 40В оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання теплової продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок постачальника згідно з його розрахунком (п.10 додатку 2 до договору).

Пунктом 8.4 договору передбачено, що він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доводи апелянта стосовно того, що ТОВ «Рада 2» є неналежним відповідачем, колегією суддів визнаються безпідставними, з огляду на наступне.

Дійсно, 12.11.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та ТОВ «Рада» укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560002.

Враховуючи те, що відповідач не є стороною договору і перехід прав та обов'язків за цим договором від ТОВ «Рада» до ТОВ «Рада 2», на його думку, не відбувся, відповідач звернувся з позовом до суду про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 427 863,82 грн за період з 27.03.2012 по 24.04.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 у справі №910/7187/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державну реєстрацію ТОВ «Рада 2» було проведено 11.09.2002.

У жовтні 2002 року ПАТ «Київенерго» отримало лист ТОВ «Рада» від 17.10.2002, підписаний генеральним директором ТОВ «Рада» та правонаступниками: ТОВ «Рада1 », ТОВ «Рада 2», ТОВ «Рада 3», ТОВ «Рада 4», ТОВ «Рада 5» і скріплений печатками товариств, з повідомленням про створення ТОВ «Рада1 », ТОВ «Рада 2», ТОВ «Рада 3», ТОВ «Рада 4», ТОВ «Рада 5», які у відповідності до статутних документів є правонаступниками прав та обов'язків ТОВ «Рада» і у справі договірних відносин по обслуговуванню усіх житлових будинків, в тому числі і будинку №3 по вул. Г.Ахматової, що раніше входили до ТОВ «Рада», і договори на відпуск теплової енергії у гарячій воді на ЦО та ГВП з АК «Київенерго», що були укладені по вищезазначених будинках приймають на себе, зокрема і спірний договір від 12.11.1999 №7560002 - ТОВ «Рада 2».

У зв'язку з цим ТОВ «Рада» просила АК «Київенерго» дати вказівки відповідним підрозділам підготувати звіти за використаний теплоносій на ЦО та ГВС з жовтня 2002 приймати відповідно від ТОВ «Рада1», ТОВ «Рада 2», ТОВ «Рада 3», ТОВ «Рада 4», ТОВ «Рада 5».

У вересні 2013 ТОВ «Рада 2» надіслало лист ПАТ «Київенерго» з повідомленням, що між ним та ТОВ «ІОЦ «Рада» укладено договір доручення від 27.08.2013 №01/27/08, за умовами якого товариство надало повноваження останньому від свого імені та в інтересах товариства здійснювати, ініціювати перерахування коштів фізичним та юридичним особам. Також зауважило, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв'язку з укладенням договору доручення між ТОВ «Рада 2» та ТОВ «ІОЦ «Рада», не припинились та залишились незмінними. Просило кошти, які надходять на рахунок ПАТ «Київенерго» від імені ТОВ «ІОЦ «Рада» на виконання умов укладених договорів з товариством, зараховувати згідно вказаних у квитанціях призначень платежу як оплату від імені товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наявного у справі Статуту ТОВ «Рада 2», затвердженого протоколом від 23.08.2002 №1, вбачається, що товариство створене шляхом виділення з ТОВ «Рада» і здійснює свою діяльність на підставі установчого договору, статуту, які є установчими документами. Товариство є правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Рада» в частині договірних відносин стосовно обслуговування, зокрема, будинку 3 по вул. А. Ахматової в м. Києві.

Крім того, доводи апелянта також спростовуються: зверненням-дорученням про укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 22.05.2008, додатком №1 (підписано 22.05.2008) до договору від 12.11.1999 №7560002, додатком №2 (підписано 20.09.2013) до договору від 12.11.1999 №7560002, додатками №№4-6 до договору від 12.11.1999 №7560002 та довідкою (про дані по будинках (спорудах), опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж постачальника станом на 20.09.2013 (адреса споживача: вул. Ахматової, 3, № особового рахунка 7560002) які підписані представниками та скріплені печатками саме ТОВ «Рада 2».

Оскільки ТОВ «Рада 2» в частині договірних відносин стосовно обслуговування будинку 3 по вул. А. Ахматової в м. Києві є покупцем, а відтак належним відповідачем у даній справі.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Частинами 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар (теплову енергію у гарячій воді) на загальну суму 665 771,52 грн, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно з договором теплову енергію.

Частина 1 ст.691 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, відповідач повинен був сплачувати грошові кошти за спожиту теплову енергію не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Враховуючи зміст правочину, строк протягом якого споживач зобов'язаний виконати обов'язок по сплаті енергопостачальній організації вартості отриманого товару (теплової енергії) настав.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленого товару (теплової енергії) належним чином не виконав в нього утворилась заборгованість в сумі 665 771,52 грн. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача 665 771,52 грн боргу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З розрахунку ціни позову, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що ПАТ «Київенерго» проводить нарахування 3% річних та інфляційних втрат з листопада 2012 по вересень 2015, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат вважає його вірним, а отже задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 50 617,01 грн та інфляційних втрат в сумі 398 846,18 грн.

Доводи ТОВ «Рада 2» щодо відсутності у нього відповідальності за вказаним правочином, колегією суддів визнаються необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частина 5 ст.188 ГК України визначає, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат проведені позивачем з листопада 2012 по вересень 2015, оскільки договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 12.11.1999 №7560002 є розірваним на підставі рішення Господарського суду м.Києва від 31.08.2015 у справі №910/16031/15.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним.

Посилання ТОВ «Рада 2» на досудове врегулювання спору суд апеляційної інстанції визнає помилковим, оскільки право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Посилання апелянта на п.3.1.2 договору, який передбачає право енергопостачальної операції частково, або повністю відключати тепловикористовуюче обладнання абонента, зокрема, в разі невиконання термінів оплати коштів за відпущену теплову енергію є також безпідставним, оскільки є правом енергопостачальної організації, а не обов'язком.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі №910/28209/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/28209/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій