ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа № 914/274/16

За позовом: Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова, м. Львів

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м.Львів

про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Савчук О.І. - представник

від відповідача: Безушко О.І. - представник

Зміст ст.22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 29.01.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.02.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Релігійна громада Української православної церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова (надалі - позивач) звернулася в господарський суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі - відповідач) про визнання права спільної сумісної власності з відповідачем на ? нежитлових приміщень, загальною площею 341, 1 кв.м., в будівлі № 107 по генплану, що знаходяться адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 18.03.2002 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди № 50/2002/ГоловКЕУ (надалі - договір), за умовами якого позивачу під культову споруду було передано в строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 341, 1 кв.м., в будівлі № 107, за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5, на строк до 18.03.2007 р.

В подальшому, відповідно до Додаткових угод від 01.04.2011 р. № 50-1/2011/КЕВ та від 31.12.2011 р. № 50-2/2011/КЕВ строк дії договору було продовжено до 29.12.2014 р.

Станом на день укладення договору оренди, приміщення перебували у непридатному для використання за цільовим призначенням стані та потребували негайного капітального ремонту. Позивачем, протягом 2007-2015 років було здійснено ряд будівельних та ремонтних робіт у спірних приміщеннях, зокрема: заміна та зведення даху, ремонт зруйнованих стін приміщення, заміна підлоги, заміна електропроводки, ряд робіт по утепленню і обробленню зовнішнього фасаду, заміна вікон та дверей, понесені значні витрати на обладнання приміщення іконостасами. Спірні приміщення повністю обладнанні для богослужінь, проведено розписи храму, встановлено фігури.

Як вбачається з розрахунку витрат, понесених позивачем на будівельні та ремонтні роботи, закупівлю усіх необхідних будівельних матеріалів, а також культових предметів (іконостаси), сума таких витрат за 2007-2015 роки склала 233 926, 43 грн.

У зв'язку з тим, що позивачем значно покращено стан нежитлових приміщень, що були передані йому в оренду відповідачем, позивач, на підставі ч. 1 ст. 331 ЦК Украйни, просить визнати право спільної сумісної власності з відповідачем на ? нежитлових приміщень, загальною площею 341, 1 кв.м., в будівлі № 107 по генплану, що знаходяться адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що п. 8.2 договору від 18.03.2002 р. № 50/2002/ГоловКЕВ передбачено можливість надання відповідачем згоди на реконструкцію, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів позивача, але вартістю не більше 24% його балансової вартості у разі, якщо ці поліпшення неможливо відокремити від відповідного об'єкту без заподіяння йому шкоди. Даний вид робіт оформлювати окремою угодою між позивачем та відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідач не надавав згоди на проведення ремонтних робіт, виконаних позивачем, а також відсутність письмової окремої угоди між позивачем та відповідачем на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна, є підставою, на думку відповідача, для відмови в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2002 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди № 50/2002/ГоловКЕУ, відповідно до умов якого відповідач здав, а позивач прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 341, 1 кв.м., в будівлі № 107 по генплану, за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5, що знаходиться на обліку Львівської КЕЧ району, вартість яких визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна і становить 109 488, 00 грн.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач, з посиланням на ч.1 ст. 328, ч. 1 ст. 331 ЦК України, зазначає, що ним за 2007-2015 роки значно покращено стан нежитлових приміщень, що були передані позивачу в оренду, понесено витрати на будівельні та ремонтні роботи, закупівлю усіх необхідних будівельних матеріалів, а також закупівлю культових предметів та загальна сума понесених витрат складає 233 926, 43 грн.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Відповідно до п. 5.3 договору, позивач зобов'язаний своєчасно проводити поточний ремонт орендованого майна, забезпечувати експлуатацію, обслуговування орендованих будівель, інженерних мереж та прилеглої території за рахунок власних коштів.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що відповідач має право надавати згоду на реконструкцію, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів позивача, але вартістю не більше 24% його балансової вартості у разі, якщо ці поліпшення неможливо відокремити від відповідного об'єкту без заподіяння йому шкоди. Даний вид робіт оформлювати окремою угодою між позивачем та відповідачем.

Згідно п. 10.6 договору, вартість поліпшень орендованого майна, зроблених позивачем без згоди відповідача, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягають.

Пунктом 5.7 додаткового договору від 31.12.2011 р. № 50-2/2011/КЕВ передбачено, що позивач зобов'язаний своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається, як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов'язання відповідача щодо компенсації вартості поліпшень. У разі, якщо позивач подає заяву на погодження відповідачем здійснення невід»ємних поліпшень орендованого майна, він зобов'язаний надати документи, передбачені п. 4.4 договору.

Відповідно до п. 4.4 вказаного додаткового договору, для отримання згоди відповідача на здійснення поліпшень позивач подає заяву і матеріали згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід»ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 03.10.2000р. № 1523 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. за № 1123/12997.

До матеріалів справи не долучено доказів, що відповідач надавав згоду на проведення будівельних та ремонтних робіт, виконаних позивачем та доказів того, що позивач звертався до відповідача із відповідною заявою на погодження здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Частиною 4 статті 778 ЦК України встановлено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що право власності в орендаря може виникнути виключно на ті поліпшення, які можливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди. При цьому, проведення орендарем реконструкції (поліпшення) приміщення не є підставою для визнання права спільної власності на орендоване нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

Таким чином, реконструкція та покращення орендованих приміщень не може призвести до створення нової речі, право власності на яку може заявити особа, яка її створила в силу положень ст. 778 ЦК України та ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"

Крім того, суд зазначає, що умовами договору оренди, укладеного між сторонами, не передбачено виникнення в позивача права власності внаслідок поліпшення орендованого ним приміщення, а навпаки, даний договір забезпечує збереження права орендодавця на спірне майно (п.2.2. договору).

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок поліпшення позивачем орендованих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5, нової речі створено не було, а самі лише обставини покращення стану нежитлових приміщень, понесення витрат на будівельні та ремонтні роботи та пристосування спірних приміщень для використання в необхідних цілях не можуть бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі.

Таким чином, суд вважає вимогу позивача щодо визнання права спільної сумісної власності з відповідачем на ? нежитлових приміщень, загальною площею 341, 1 кв.м., в будівлі № 107 по генплану, що знаходяться адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5 необгрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.04.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.