ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 923/2019/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Херсонської області від 16.02.2016 року

у справі № 923/2019/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

про стягнення 4183489,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення 2080369,33 грн. основного боргу, 769044,59 грн. пені, 1278194,30 грн. інфляційних, 55881,37 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природнього газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33, укладеного між позивачем та відповідачем, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню, інфляцію та 3% річних.

У відзиві на позов, відповідач визнав його в частині стягнення основного боргу та 3% річних, просив пеню зменшити на 50% (до 384522,295 грн.), погодився з розрахунком інфляційних, але в меншій сумі (1133165,90 грн.) ніж розраховано позивачем.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16.02.2016р. (суддя Гридасов Ю.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 22.02.2016р., позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 2080369,33 грн. основного боргу, 1133165,90 грн. інфляційних, 55881,37 грн. 3% річних, 384522,295 грн. пені та 176700,00 грн. судового збору. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Не погодившись частково з рішенням суду, позивач 26.02.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині зменшення пені на 50% та стягнути її у заявленій в позові сумі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.03.2016р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив про безпідставність доводів скаржника, просив рішення суду залишити без змін, справу розглянути без участі його представника.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

31.01.2014р. між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2707/14-КП-33, згідно умов якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1., 2.1.1., 2.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується Продавцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ). Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2400 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого Сторонами згідно з п. 2.1. цього договору планованого обсягу продаж газу без коригування планового обсягу.

У пункті 5.2. договору визначена ціна за 1000 куб. м. газу та тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, які за додатковими угодами до цього договору від 29.04.2014р., 13.06.2014р., 12.09.2014р., 18.11.2014р., 26.12.2014р. поступово збільшувались.

За змістом п.п. 6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

За приписами п.п. 7.1., 7.2. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. договору Продавець має право здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1. договору він зобовязується сплатити Продавцю, суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктами 9.1., 9.2. договору передбачено, що у разі недосягнення Сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Розділом 11 договору встановлено, що останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до повного здійснення (а.с. 11-18).

За актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» прийняло імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1 на загальну суму у розмірі 8325579,66 грн. (а.с. 19-23), проте станом на 17.09.2015р. відповідачем сплачено коштів на загальну суму у розмірі 6245210,33 грн. Отже, у відповідача існує заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33 у розмірі 2080369,33 грн. (8325579,66-6245210,33), на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні та 3 % річних. Відповідний розрахунок доданий до позовної заяви (а.с. 28-29).

Несплата відповідачем основного боргу та наслідків неналежного виконання грошового зобовязання у добровільному порядку, стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив із доведеності позивачем вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу та 3% річних. Щодо стягнення з відповідача інфляційних, суд першої інстанції зазначив, що у позивача не виникло підстав для нарахування інфляційних за зобов'язаннями січня 2014р. та безпідставно збільшено період нарахування інфляційних за листопад та грудень 2014р., у звязку з чим не підлягали задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 145028,40 грн. інфляційних за вказані місяці та стягнуто з відповідача інфляційних у сумі 1133165,90 грн. (1278194,30-145028,40). Крім того, місцевим господарським судом зменшено розмір пені на 50% та стягнуто з відповідача на користь позивача 384522,30 грн. пені.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник зазначив, що судом першої інстанції при використанні права на зменшення пені не обґрунтовано та не встановлено обставини, з якими законодавець повязує право суду на зменшення штрафних санкцій. Порушення норм матеріального права, на думку скаржника, полягає в тому, що суд першої інстанції не дослідив у розумінні ст. 233 Господарського кодексу України усіх необхідних обставин, що повинні бути взяті до уваги, а саме: майновий стан обох сторін, які беруть участь у справі та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Застосування положень зазначеної статті можливе за умови, якщо штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Аналогічні положення містить також ст. 526 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33 в сумі 2080369,33 грн. Існування такої заборгованості визнано самим відповідачем, а відтак місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача означеної суми боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, розмір інфляційних становить 1278194,30 грн., а розмір 3% річних 55881,37 грн.

Судова колегія, перевіривши розрахунок позивача в цій частині, погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність нарахування позивачем інфляційних за зобов'язаннями січня 2014р. та збільшення періоду нарахування інфляційних за листопад та грудень 2014р. та вирахувавши суму нарахованих інфляційних за вказані місяці, місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 1133165,90 грн. інфляційних. Більш того, позивач в цій частині рішення суду не оскаржує.

Розмір 3% річних нараховано позивачем вірно, а відтак господарський суд Одеської області обґрунтовано стягнув з відповідача заявлену позивачем суму.

Щодо зменшення місцевим господарським судом за клопотанням відповідача розміру пені на 50%, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» із змінами і доповненнями платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33 сторони передбачили відповідальність у разі прострочення сплати платежів у вигляді пені в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу та строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про стягнення, зокрема, пені 5 років.

Згідно розрахунку позивача, розмір пені, нарахованої відповідачу за неналежне виконання грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33 становить 769044,59 грн.

Частиною 3 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008р. №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» вказано, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені на 50%, суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийняв до уваги наступне.

ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» - акціонерне товариство, 99% акцій якого належить державі. Товариство здійснює виробництво електричної та теплової енергії. Природній газ використовується підприємством для виробництва теплової енергії, якою опалюється більша частина міста Херсона. Споживачами послуг з теплопостачання, що надає товариство, є населення, медичні та освітні заклади, бюджетні установи, інші. Через низьку платіжну дисципліну споживачів, ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» має значну дебіторську заборгованість. Фінансовим результатом господарської діяльності товариства за 2015 рік є збиток. Станом на 01.11.2015р. дебіторська заборгованість за спожиту теплову енергію становила 36,8 млн. грн., в тому числі населення - 31,4 млн. грн., бюджетних організацій та установ - 0,467 млн. грн., інших споживачів - 4,97 млн. грн. Специфіка виробничої діяльності ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» полягає у неможливості застосувати до боржників такий засіб впливу, як припинення постачання послуг. Крім того, негативним чинником, що впливає на фінансовий стан товариства є сезонність розрахунків за спожиті послуг з теплопостачання. Застосування до ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» значних фінансових санкцій може утруднити або, навіть, зробити неможливим надання відповідачем послуг з теплопостачання на передодні опалювального сезону.

Отже, неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р. №2707/14-КП-33 спричинене не його зловживанням своїми правами, а об'єктивними обставинами, що унеможливили вчасну оплату відповідної заборгованості. При цьому, товариство вживає залежних від нього заходів для належного і як найшвидшого виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу щодо оплати вартості отриманого газу.

Таким чином, встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, а саме надавши оцінку тій обставині, що споживачами теплової енергії, яку виробляє відповідач, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю значної заборгованості споживачів за поставлену енергію, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення нарахованої пені до 384522,295 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.10.2015р. у справі №906/575/15, від 18.11.2015р. у справі №914/448/15.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі спростовуються вищевикладеним, а відтак судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 16.02.2016р. у справі №923/2019/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 18.04.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран