ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р.Справа № 922/425/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" (м. Харків)
до Комунального підприємства "Харківводоканал" (м. Харків) 3-тя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 міська рада (м. Харків)
про спонукання до виконання договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (дов. №01-42юр/13215 від 30.04.2015 року);

відповідача - ОСОБА_1 (дов. №209/810/15 від 19.11.2015 року);

3-ї особи - ОСОБА_4 (дов. №08-11/7740/2-15 від 30.12.2015)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати КП "Харківводоканал" виконувати умови договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 №1,01 належним чином, а саме шляхом обмеження власного споживання електричної енергії, згідно п. 2.1 договору та п.10.2 п.п. 3 "Правил користування електричною енергією", затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. №28 (зі змінами та доповненнями), ст. 26 Закону України "Про електроенергетику". Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 лютого 2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10 березня 2016 р. о 10:50 год.

01.03.2016 року до канцелярії господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№ 6891) в порядку ч.1 ст.79 ГПК України про зупинення провадження у справі до вирішення пов"язаної з нею іншої справи № 922/558/15.

10.03.2016 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (№ 7852), в якому викладені заперечення проти позову з посиланням, зокрема, на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, порушений порядок обмеження електропостачання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання та неврахована специфіка діяльності КП "Харківводоканал".

В судовому засіданні 10 березня 2016 р. було оголошено перерву до 21 березня 2016 р. о 10:40 год.

В судовому засіданні 21 березня 2016 р. було оголошено перерву до 24 березня 2016 р. о 10:45 год.

24 березня 2016 року від представника позивача надійшли заперечення на відзив, де, зокрема, зазначається, що спосіб захисту, обраний позивачем відповідає ст.16 ЦК України та передбачає припинення дії, яка порушує права. Вказує, що за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію споживач зобов"язаний обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити в разі відсутності такої.

В судовому засіданні 24 березня 2016 р. було оголошено перерву до 04 квітня 2016 р. о 12:40 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 р. продовжено строк розгляду спору по справі №922/425/16 до 02 травня 2016 р., залучено ОСОБА_2 міську раду до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 18 квітня 2016 р. о 11:20 год.

13.04.2016 до канцелярії суду (вх. №12292) від представника позивача надійшли додаткові документи по справі, а саме докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу ОСОБА_2 міської ради, яка була залучена судом в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

15.04.2016 до канцелярії суду (вх. №12749) від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача вказує на те, що заявлені позовні вимоги суперечать законодавству, є цілком незаконними, такими, що передбачають порушення прав інших осіб та не враховують специфіку діяльності відповідача.

18.04.2016 року до канцелярії суду (вх. №12926) від представника позивача надійшов супровідний лист, в якому він просить долучити до матеріалів справи документі згідно додатку.

Суд, дослідивши клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку, вирішив за можливе задовольнити його.

18.04.2016 року до канцелярії суду (вх. №12928) від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача зазначає, що заявлені позовні вимоги суперечать діючому законодавству та є незаконними.

18.04.2016 року до канцелярії суду (вх. №12826) від представника третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких він посилається, зокрема, на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, порушений порядок обмеження електропостачання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання, не врахована специфіка діяльності КП "Харківводоканал" у зв"язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача (в порядку ч.1 ст. 79 ГПК України) (вх. №6891 від 01.03.2016), вирішив відмовити в його задоволенні як безпідставне та необґрунтоване.

В судовому засіданні 18.04.2016 року представник позивача просив суд задовольнити позові вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.04.2016 року проти позову заперечив в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні 18.04.2016 року проти позову заперечив в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03.01.2008 між АК "Харківобленерго" (постачальник) та КП "Харківводоканал" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №1,01.

Згідно п.2.2.2 договору постачальник зобов'язується постачати електричну енергію в відповідності з умовами договору.

Відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.4 договору споживач зобов'язується своєчасно проводити оплату за спожиту електричну енергію та виконувати інші умови визначені договором.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує зобов'язання відповідно умов договору про постачання електричної енергії №1,01 від 03.01.2008.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується відповідачем, що станом на 01.02.2016 року споживач має заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 165 322 466,94 грн., де електрична енергія разом з ПДВ - 164 698 188,19 грн., КРЕ - 624278,75 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на положення пп3 п.10.2 Правил користування електричною енергією, згідно з якими споживач електричної енергії зобов'язаний за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити у разі екологічної броні або відсутності такої. Крім того, позивач посилається на ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", в якому зазначено, що за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію споживач зобов'язаний обмежити власне електропостачання до рівня екологічної броні або повністю його припинити в разі відсутності такої.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Комунальне підприємство "Харківводоканал" є єдиним підприємством, яке засноване на власності територіальної громади м. Харкова та надає послуги з водопостачання та водовідведення споживачам м. Харкова та 52-х населених пунктів Харківської області, 80% з яких становить населення.

Закон України "Про питну воду та питне водопостачання" є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямований на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

У відповідності до преамбули Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" метою цього закону є гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

Водночас ст. 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", визначає одним із принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання - заборону відключення об'єктів питного водопостачання від системи енергопостачання як об'єктів життєдіяльності і стратегічного значення. Враховуючи те, що дана стаття є системоутворюючою нормою - принципом, що користується найвищим авторитетом, її положення підлягають обов'язковому застосуванню. Тому право припинення постачання електроенергії, яке надано електропостачальній організації діючим законодавством при наявності певних обставин, може бути реалізовано у випадках, крім тих, по яких є спеціальна заборона в порядку встановленому законом. Зазначені положення узгоджуються з приписами ч.4 ст.13 Конституції України, відповідно до якої держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. До аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 05.07.2006 по справі №3/261.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Держава гарантує захист прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом: забезпечення кожної людини питною водою.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "Харківводоканал" є підприємством життєзабезпечення і стратегічного призначення, і відключення його об'єктів від електропостачання не тільки порушить права та інтереси усіх споживачів питної води міста Харкова, але й призведе до загрози життю та здоров'ю споживачів відповідних послуг, пошкодженню майна, відсутності води на особливо важливих об'єктах (таких як лікарні, школи та дошкільні заклади, тощо).

При цьому, система водопостачання та автоматизоване управління процесами розподілу води, при відключенні навіть допоміжних об'єктів призведе до зупинки єдиного технологічного циклу водопостачання, що суперечить п.5 Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні або повного припинення їм електропостачання (далі - Порядок) та може спричинити настання надзвичайних наслідків екологічного, санітарно-епідемічного та соціального характеру. Можливість настання вказаних наслідків підтверджується висновком "Інституту "УкркомунНДІпроект", тоді як відповідно до ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Крім того, відсутність водопостачання в житлі або іншому приміщенні створює загрозу нормальній життєдіяльності людини та не відповідає принципам забезпечення функціонування комунального підприємства, безперебійного надання житлово - комунальних послуг, передбачених п. З ст. 2 та ст. 16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та принципу гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб, передбаченого ст.6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

До аналогічних висновків дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 05.03.2013р. по справі № К/9991/40463/12.

Стосовно заперечень відповідача та третьої особи щодо невірного обрання позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визначення права; визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує права; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, незаборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, що не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, спричиненим порушенням (Постанова Верховного суду України у справі № 6-20цс11 від 21.05.2012).

Таким чином, заперечення відповідача та третьої особи в цій частині не приймаються судом до уваги.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного вище, заявлені АК «Харківобленерго» позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_5