ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Справа № 915/198/16

м. Миколаїв

позивач: Державне підприємство Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд.14, код 38727770) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, код 38728444)

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ЮЖНАЯ СТІВІДОРІНГ КОМПАНІ ЛІМІТЕД (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23), код 33798779

про: припинення дії Договору № А5-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013 року

суддя Фролов В. Д.

ПРИСУТНІ:

від позивача - ОСОБА_1 довіреність №7646 від 29.12.2015

- ОСОБА_2 довіреність № 7644 від 29.12.2015

від відповідача - ОСОБА_3 довіреність №30/03/2016 від 30.03.2016

- ОСОБА_4 (без повноважень)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог № 18-09/1823 від 21.03.2016, в якій позивач просить суд розірвати Договір від 10.07.2013 №А5-А про встановлення сервітуту у звязку з припиненням сервітуту через припинення обставин, які були підставами для встановлення сервітуту.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство Адміністрація морських портів України, код 38727770 в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (надалі-позивач) з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮЖНАЯ СТІВІДОРІНГ КОМПАНІ ЛІМІТЕД (надалі-відповідач) про розірвати Договір від 10.07.2013 №А5-А про встановлення сервітуту у звязку з припиненням сервітуту через припинення обставин, які були підставами для встановлення сервітуту, обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 406, 525, 526, 530, 651, 652 ЦК України.

Представник відповідача в відзиві на позовну заяву №160 від 04.04.2016 та в додаткових письмових поясненнях №172 від 13.04.2016, №189 від 22.04.2016 заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки обставина, якою керувались сторони та яка була підставою для встановлення сервітуту не припинилась, а відтак позивачем не наведено жодних підстав для розірвання договору в судовому порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та надавши їм юридичної оцінки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

10 липня 2013 року між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (володілець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЮЖНАЯ СТІВІДОРІНГ КОМПАНІ ЛІМІТЕД (користувач) укладено договір № А5-А про встановлення сервітуту (надалі-договір) (а.с.13-18).

Як вбачається з преамбули договору сервітуту договір було укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 10 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Умовами договору сервітуту сторони передбачили.

Відповідно до пп. 1.1, 2.1 договору сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 10 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал № 10 (інв. № 1031037) 208, 0 м.п., технологічна ширина 14,50 м.п.;

- залізничні колії № 33, № 36 (інв. 1031081, № 1031082) 416,00 м.п.;

- підкранові колії (інв. № 1031066) 208,0 м.п. у дві нитки.

Згідно з п. 3.2 договору сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п. 3.1 договору.

Сервітут є строковим та оплатним. Сервітут встановлений за даним договором є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України. Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою (пп. 4.2, 4.4, 4.5 договору).

Відповідно до п. 9.1.4 договору володілець має право вимагати припинення сервітуту у випадках, встановлених діючим законодавством України.

Відповідно до п. 14.4 договору одностороннє розірвання даного договору з ініціативи володільця не допускається.

Відповідно до пп. 14.5, 14.6 договору цей договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками. Цей договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди. Договір припиняється також у разі припинення сервітуту у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку передання обєкта сервітуту користувачу в оренду.

Договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 5 років з моменту набуття чинності з можливою пролонгацією (п. 14.1 договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Додатковою угодою № 1 від 08.08.2013 року до договору внесено зміни в частині розміру та порядку внесення плати за сервітут, режиму експлуатації тощо (а.с.20-22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 року № 483 внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 405 Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1578), доповнивши його абзацом такого змісту: Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури України Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України від 18.12.2015 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2015 р. за № 1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України №1331-р від 14.12.2015 року погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Позивачем листом від 23.12.2015 року № 18-06/6889 було направлено на адресу відповідача три примірника додаткових угод № 2 до договору, завірених належним чином, щодо розірвання договору (а.с. 24, 25).

Листом від 23.12.2015 року №18-06/6884 відповідача було проінформовано, що з 01.01.2016 року набирає чинності Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року, яким встановлюється інший спосіб доступу до причалу (ів). Договір сервітуту припиняється. Направлено для підписання два примірники Договору про забезпечення доступу Портового оператору до причалу (ів) (а.с. 26).

Відповіді на вказані листи від відповідача не надійшло.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно

ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає у обмеженому користуванні чужою річчю у межах та спосіб, встановлених законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Стаття 402 ЦК України передбачає способи встановлення права сервітуту. Так, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Тобто у випадках, коли сервітут встановлюється договором, то це договір про встановлення речового права на чуже майно. Тобто, таким договором не річ передається у користування, а встановлюється речове право користування такою річчю. У зв'язку з чим договір сервітуту не можна розглядати виключно як цивільно-правовий договір, внаслідок укладення якого у його сторін виникають певні права і обов'язки; такий договір є способом встановлення речового права (одним із способів встановлення речового права, передбачених ЦК України, способів на рівні із законом, заповітом і рішенням суду).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Сервітут полягає в праві відповідача користуватися причалом № 10, підкрановими коліями та залізничними коліями з метою виконання навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням належного відповідачу рухомого та нерухомого майна. Це узгоджується із положенням статті 401 ЦК України, згідно якого сервітутом є саме право користування чужим майном. Право користування є одним із прав власника майна поряд із правом володіння та розпорядження майном, при цьому, сервітут зберігає свою чинність у випадку переходу прав власності на річ, щодо якої він встановлений.

Нормами Цивільного кодексу України прямо встановлює, що підставою встановлення будь-якого сервітуту є наявність у особи, яка не є власником (володільцем) відповідного майна, потреби, яка не може бути задоволена іншим способом. Таким чином, для відповідача підставою встановлення сервітуту була потреба у здійсненні навантажувально-розвантажувальних робіт через причал № 10 з використанням приналежної до нього причальної інфраструктури.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 нього Кодексу.

Дія сервітуту підлягає припиненню у випадках, передбачених чинним законодавством України, а саме в ст. 406 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення дії сервітуту.

Відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті

особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 статті 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

При цьому судом зазначається, що позивачем не доведено обставин, які свідчили б про те, що надання позивачем з 01.01.2016 спеціалізованих послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалів та причальної інфраструктури на підставі розпорядження Антимонопольного комітету України № 874-р від 28.11.2012 та постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню від 03.06.2013 №405 припинило обставини для встановлення сервітуту та слугує підставою для розірвання договору.

Таким чином, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відповідно до яких укладений між сторонами договір А5-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013 року може бути розірваний за рішенням суду та доказів для припинення дії сервітуту на підставі ст.406 ЦК України.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищезазначене, суд встановив відсутність правових підстав для розірвання Договіру №А5-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013 року

Таким чином, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись положення ст.49 ГПК України, суд покладає судові витрати на позивача.

У судовому засідання 22 квітня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22 квітня 2016 року.

Суддя В.Д. Фролов