РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016Справа №910/943/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
доЖитлово-будівельного кооперативу "Медик-5"
простягнення 70570,96 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Косянчук Л.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Пінчук М.М. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі - позивач) заявлено позов про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Медик-5" (надалі - відповідач) 70570,96 грн. заборгованості, з якої: 57110,40 грн. - основний борг; 5842,78 грн. - інфляційні втрати; 1411,26 грн. - 3% річних; 495,48 грн. - пеня та 5711,04 грн. - штраф.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на послуги водопостачання та водовідведення №01507/4-03 від 20.12.2002, в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 порушено провадження у справі №910/943/16, розгляд справи призначено на 22.02.2016.

17.02.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

22.02.2016 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив з тих підстав, що спірний договір не регулює питання щодо питної води, яка відпускається для потреб гарячого водопостачання та водовідведення. А тому зазначає, що з урахуванням здійснених оплат ЖБК "Медик-5", заборгованість перед позивачем відсутня.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування судом загальної позовної давності до вимог ПАТ "АК "Київводоканал".

В судовому засіданні 22.02.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.03.2016.

12.03.2016 позивач через відділ діловодства суду подав заперечення на відзив, в яких наголосив на тому, що відповідач не надав доказів того, що постачання питної води яка використовується для підігріву або постачання гарячої води здійснюється іншим суб'єктом господарювання. Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач звільнений від обов'язку оплатити надані послуги.

В судовому засіданні 14.03.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 28.03.2016.

17.03.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.03.2016 подав додаткові документи до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів. В судовому засіданні 28.03.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 11.04.2016.

08.04.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи до матеріалів справи.

11.04.2016 відповідач через відділ діловодства суду також подав додаткові документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.04.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 15.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в засіданні господарського суду проти позову заперечив у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2002 Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Житлово-будівельний кооператив "Медик-5" (абонент) уклали Договір на послуги водопостачання та водовідведення №01507/4-03, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (надалі Правила №65).

За умовами п. 2.1. договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна" та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. 2.2. договору абонент зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України (п.п. 3.1., 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір є договором надання послуг водопостачання та водовідведення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. глави 63 Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України закріплено обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

При цьому, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

За приписами ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

З прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказу №190 від 27.06.2008, яким затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила №190) Правила №65 втратили чинність.

Так, згідно пунктами 3.1., 5.2. Правил №190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку; вузли обліку повинні розташовуватися на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.7. Правил №190).

За приписами ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ПАТ "АК "Київводоканал" надало ЖБК "Медик-5" послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01.12.2012 по 30.06.2014 на загальну суму 117227,52 грн., з яких:

- 60553,56 грн. за послуги за постачання питної холодної води та прийняття стоків холодної води (код 3-634);

- 56673,96 грн. за послуги з постачання питної води, яка використовується для приготування гарячої води та прийняття стоків гарячої води (код 3-50634).

На підтвердження факту виконання договору за вказаний період позивачем було надано акти про зняття показників з приладів обліку з грудня 2012 року по червень 2014 року, платіжні вимоги-доручення на оплату послуг з водопостачання.

За твердженням позивача, відповідачем сплачено лише 60117,12 грн. за послуги постачання питної холодної води та прийняття стоків холодної води (код 3-634), у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 57110,40 грн.

Щодо позовних вимог в частині постачання питної води, яка використовується для приготування гарячої води, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. та 3.13. Правил №190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Отже, за змістом наведених пунктів Правил №190 розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру, а тому вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Крім того, відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Таким чином, обрахунок обсягів спожитої води має здійснюватися на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі балансової належності теплового пункту, та сплачуватись балансоутримувачем теплових пунктів на підставі укладеного договору.

Пунктами 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 встановлено, що централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці відбору.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду; тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач; при цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Позивачем під час розгляду справи не надано доказів того, що теплові пункти, з яких здійснено постачання гарячої води, перебувають на балансі відповідача, тоді як судом встановлено, що між Житлово-будівельним кооперативом "Медик-5" та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1630083 від 01.10.1999, за умовами якого енергопостачальна організація зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року.

З огляду на те, що умови укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачають постачання Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" Житлово-будівельному кооперативу "Медик-5" питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води, а матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів або котелень, з яких здійснюється постачання гарячої води, правові підстави для стягнення з відповідача вартості холодної води, яка іде на підігрів на загальну суму 24808,22 грн. відсутні.

Щодо стягнення заборгованості за послуги приймання стічних вод, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.4. Правил №190 приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мінюсті 26.04.2002 за №403/6691 (далі - Правила №37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Правила №37, згідно п. 1.2., поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Абонент водоканалу, згідно з п. 1.4. Правил №37, - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Згідно з п. 2.4. Правил №37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу (позивача).

З урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що на виконання умов Договору на послуги водопостачання та водовідведення №01507/4-03 від 20.12.2002 ПАТ "АК "Київводоканал" у період з 01.12.2012 по 30.06.2014 надало ЖБК "Медик-5" послуги з постачання питної холодної води та водовідведення гарячої та холодної води на загальну суму 85361,78 грн.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та виписками з рахунку позивача підтверджується факт оплати відповідачем 57295,26 грн. за послуги за постачання питної холодної води та прийняття стоків холодної води (за кодом 3-634).

Крім того, Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" надано до матеріалів справи копії реєстрів наданих пільг та субсидій щодо Житлово-будівельного кооперативу "Медик-5", відповідно до яких Відділом розрахунків за надані пільги Управління правці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації розподілялися виділені управлінням Державного казначейства грошові кошти за водопостачання та водовідведення у розмірі 2821,86 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ "АК "Київводоканал" в частині стягнення 25244,66 грн. основного боргу.

Однак, під час розгляду справи відповідач заявив про застосування до позовних вимог ПАТ "АК "Київводоканал" загального строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду 14.01.2016, а тому останній має право вимоги щодо стягнення заборгованості починаючи з 14.01.2013.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як роз'яснено в п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати за надані в грудні 2012 року послуги з прийняття стоків гарячої води настав 03.01.2013.

Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності в цій частині, матеріали справи не містять.

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою 22.01.2016, тобто з пропуском встановленого чинним законодавством трирічного строку позовної давності. При цьому заява про визнання поважною причини пропуску встановленого законом строку позовної давності і його відновлення позивачем не подавалася.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Медик-5" 1305,70 грн. заборгованості за послуги з прийняття стоків гарячої води за грудень 2012 року задоволенню не підлягають.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 30.01.2013 відповідачем було здійснено часткову оплату за послуги з постачання питної холодної води та прийняття стоків холодної води (код 3-634) за грудень 2012 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності стосовно вимог позивача в цій частині.

Отже, суд дійшов висновку що позовні вимоги ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення з ЖБК "Медик-5" основного боргу підлягають частковому задоволенню - в розмірі 23938,96 грн.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5842,78 грн. інфляційних втрат; 1411,26 грн. 3% річних; 495,48 грн. пені та 5711,04 грн. штрафу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одинці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Зокрема, згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит «призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «призначення платежу».

В той же час, відповідно до зазначеної інструкції та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

З огляду на наведене, за позивачем закріплене право на власний розсуд спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого призначення платежу.

Проте, в даному випадку відповідач здійснюючи часткові оплати в платіжних документах чітко зазначав, що кошти перераховуються «за холодну воду та каналізацію (код 3-634)», а також зазначав за який саме період здійснюється оплата. За таких обставин позивач не мав права зараховувати ці платежі в рахунок погашення заборгованості за інші періоди.

Крім того, сторонами не заперечується факт відшкодування у спірний період Відділом розрахунків за надані пільги УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві 2821,86 грн. за надання послуг з водопостачання та водовідведення пільговикам.

Так, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про охорону дитинства» передбачені знижки при платі за користування комунальними послугами.

Втім, банківських виписок з відтисками печаток банку щодо зарахування цих сум позивачем представлено не було, а матеріали справи не містять відомостей щодо дійсного моменту, обсягів та цільового призначення таких платежів (сплата холодного водопостачання, прийняття стоків холодної чи гарячої води). Зазначені ж вище соціальні закони не розділяють послуги водовідведення на прийняття стоків холодної чи гарячої води.

Ця обставина суттєво впливає на здійснення нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останні повинно бути вирахувано з урахуванням точної дати кожного часткового платежу та фактичної зміни заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 03 березня 2016 року у справі №910/20128/15.

Суд наголошує на тому, що в разі коли якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи (п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

На момент розгляду даної справи, суд не вбачає за можливе встановити фактичні дати внесення кожної часткової оплати за надані послуги з постачання питної холодної води та водовідведення та визначити динаміку зміни заборгованості відповідача, у зв'язку з чим і здійснити перевірку обґрунтованості представленого позивачем розрахунку в частині вчасного внесення плати за отримані послуги.

З цих підстав суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в силу їх необґрунтованості та недоведеності періодів прострочення відповідних грошових зобов'язань.

Вимоги про сплату штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат за послуги з постачання питної води, яка використовується для приготування гарячої води не підлягають задоволенню, з урахуванням відмови судом в задоволені основної суми боргу.

Разом з тим, за результатом наданого Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" розрахунку штрафу, суд зазначає, що він також є невірним, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 2393,89 грн.

При цьому заява про застосування строків спеціальної позовної давності щодо неустойки (штрафу, пені) відповідачем заявлена не була.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 23938,96 грн. основного боргу та 2393,89 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Медик-5" (02232, м. Київ, вулиця Бальзака, будинок 58; ідентифікаційний код 23378451) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вулиця Лейпцизька; будинок 1-А, ідентифікаційний код 03327664) 23938 (двадцять три тисячі дев'ятсот тридцять вісім) грн. 96 коп. основного боргу, 2393 (дві тисячі триста дев'яносто три) грн. 89 коп. штрафу та 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 19 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 22.04.16

Суддя О.А. Грєхова