ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 914/3220/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ХОГО (надалі ТзОВ ХОГО) за № 54-3 від 23.02.2016р. (вх.№ 01-05/980/16 від 01.03.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р.

у справі № 914/3220/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Планета Океан (надалі ТзОВ ТД Планета Океан)

до відповідача: ТзОВ ХОГО

про стягнення 316798,53 грн.,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 14/15/02 від 14.09.2015р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі №914/3220/15 (головуючий-суддя Кітаєва С.Б. судді: Сухович Ю.О., Щигельська О.І.) позовні вимоги, із врахуванням заяви (вх. № 5423/15 від 19.11.15р.) задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ ХОГО на користь ТзОВ ТД Планета Океан 316798,53грн., з яких: 69211,23 грн.- пеня, 231632,12 грн.- інфляційні нарахування, 15955,18грн. - 3% річних, а також стягнуто 6335,97 грн. судового збору. Відмовлено позивачу в стягненні 5359,20 грн. витрат на правову допомогу. Відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду. 25.02.2016р. суд виніс ухвалу про виправлення описки у резолютивній частині рішення (а.с.145-160, 163-164, т.2).

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач, в порушення умов п. 5.1 договору, здійснив оплату отриманого товару з простроченням. Зазначене відповідач не заперечує. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та договору позивачем правомірно нараховано до стягнення: 69211,23 грн. пені, 231632,12грн. інфляційних втрат та 15955,18 грн. 3% річних. Суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду, враховуючи баланс інтересів сторін, факти неодноразового прострочення ним оплати за отримані товари, а також не підтвердження належними доказами обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. Суд відмовив позивачу у стягненні з відповідача на його користь 5359,20 грн. витрат на правову допомогу, оскільки вказані послуги надавались і оплачувались фізичній особі підприємцю, відповідно вказані послуги і їх оплата не можуть бути включені до складу судових витрат.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Надав суду власний контррозрахунок , на правильності якого наполягає. Стверджує, що підписавши акт звіряння взаємних розрахунків, він визнав суму основного боргу на дату його підписання, однак нараховані суми неустойки, 3% річних та інфляційних втрат не погоджені Товариством та не сплачувались ним, а відтак відсутнє переривання строку позовної давності, який він просив суд застосувати до вимог про стягнення пені. Покликається на те, що суд допустив помилку при стягненні з Товариства судового збору в розмірі 6335,97 грн., враховуючи те, що реєстрація позовної заяви в суді відбулась 07.09.2015р., а тому суд міг покласти на Товариство судовий збір в сумі 4751,98 грн. Просить змінити рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі № 914/3220/15, зменшивши розмір 3% річних до 15675,50 грн., інфляційних втрат до 221883,05 грн., пені до 28406,86 грн. та розстрочити виконання рішення до шести місяців.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення законним і обгрунтованим в частині стягнення сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та відмови в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду, а в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 5359,20 грн. витрат на правову допомогу неналежно мотивованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу на те, що Товариство не подавало апеляційної скарги щодо відмови суду в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу у звязку з відсутністю коштів на оплату судового збору. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі №914/3220/15 в частині відмови у стягненні 5359,20 грн. витрат на правову допомогу, прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити дану вимогу.

Позивач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлений під розписку 28.03.2016р.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі №914/3220/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2013р. між ТзОВ ТД Планета Океан (постачальник) та ТзОВ ХОГО (замовник) укладено договір поставки № 10/12, за умовами якого постачальник зобовязується систематично постачати та передавати замовникові товар, на підставі заявлених замовником замовлень на постачання, а замовник зобовязується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, передбачених цим договором (а.с. 25-26, т.1).

Предметом поставки є товар, перелік якого зазначається замовником в замовленнях на постачання (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору датою постачання є дата отримання замовником товару за адресою замовника, що оформлюється товарними накладними, що є невідємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.1 договору товар поставляється постачальником замовнику за договірними цінами, погодженими сторонами шляхом виставлення та оплати рахунку-фактури.

Сторони погодили, що ціну договору складає вартість поставленого товару згідно з замовленнями на постачання та оплаченими рахунками-фактурами (п. 4.2 договору).

Розділом 5 договору сторони визначили умови платежів. Так, замовник проводить 100% оплату визначеного в замовленні товару в день поставки, або за згодою сторін з відстрочкою платежу на 14 календарних днів. Замовник оплачує виставлений постачальником рахунок-фактуру лише у разі відповідності найменування та кількості товару, зазначеного в цьому рахунку-фактурі, замовленню на постачання, та згоди з вартістю товару, зазначеною в рахунку-фактурі. Оплата проводиться в національній валюті (п.п. 5.1-5.3 договору).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати товару в термін, зазначений у п. 5.1 цього договору, замовник сплачує постачальнику за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла протягом терміну затримки оплати товару.

У відповідності до розділу 10 договору при виникненні розбіжностей під час виконання умов договору сторони вирішують їх за взаємною згодою. У разі недосягнення згоди сторін, спори за цим договором розглядаються в господарському суді України, згідно з правилами підсудності, передбаченими чинним законодавством.

Термін дії договору визначено в розділі 11, а саме: цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2013р. Якщо жодна із сторін не заявить письмово про припинення дії договору за 30 днів до моменту його закінчення, то термін дії договору продовжується на наступний рік на тих самих умовах.

Договір поставки № 10/12 від 10.12.2013р. підписаний і скріплений печатками його сторін.

В матеріалах справи відсутні докази про внесення будь-яких змін до договору поставки № 10/12 від 10.12.2013р.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач в період з 16.12.2013р. по 02.06.2015р. поставив, а відповідач прийняв товари загальною вартістю 854061,01 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000006 від 16.12.2013р. на суму 30537,60 грн.; № РН-0000010 від 25.12.2013р. на суму 122150,40 грн.; №РН-0000002 від 10.01.2014р. на суму 91612,80 грн.; № РН-0000007 від 15.01.2014р. на суму 15268,80 грн.; №РН-0000019 від 12.02.2014р. на суму 1995,00 грн.; № РН-0000026 від 18.02.2014р. на суму 16650,00 грн.; № РН-0000031 від 25.02.2014р. на суму 2058,00грн.; №РН-0000042 від 12.03.2014р. на суму 9180,12 грн.; № РН-0000050 від 18.03.2014р. на суму 61864,70 грн.; №РН-0000053 від 19.03.2014р. на суму 7030,08грн.; № РН-0000065 від 26.03.2014р. на суму 14060,16 грн.; № РН-0000074 від 01.04.2014р. на суму 1075,02 грн.; №РН-0000093 від 14.04.2014р. на суму 5855,04грн.; № РН-0000103 від 18.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №РН-0000109 від 23.04.2014р. на суму 14060,16 грн.; № РН-0000113 від 24.04.2014р. на суму 35150,40грн.; № 134 від 06.05.2014р. на суму 2860,08 грн.; № 147 від 12.05.2014р. на суму 10260,24 грн.; № 161 від 20.05.2014р. на суму 8830,20 грн.; № 175 від 26.05.2014р. на суму 31620,72 грн.; № 180 від 27.05.2014р. на суму 41880,96 грн.; №196 від 04.06.2014р. на суму 14800,32 грн.; № 294 від 31.07.2014р. на суму 7600,08грн.; № 303 від 05.08.2014р. на суму 10460,16 грн.; № 321 від 12.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №340 від 22.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; № 347 від 26.08.2014р. на суму 8640,00 грн.; № 367 від 09.09.2014р. на суму 8640,00 грн.; № 415 від 03.10.2014р. на суму 49680,00 грн.; № 416 від 03.10.2014р. на суму 15120,00 грн.; №430 від 10.10.2014р. на суму 21600,00 грн.; № 440 від 16.10.2014р. на суму 17280,00грн.; № 466 від 31.10.2014р. на суму 20300,40 грн.; № 495 від 17.11.2014р. на суму 13650,12 грн.; № 512 від 27.11.2014р. на суму 27300,24 грн.; №520 від 04.12.2014р. на суму 18200,16 грн.; № 533 від 12.12.2014р. на суму 13650,12 грн.; №89 від 02.06.2015р. на суму 1687,97 грн. Також, позивач виставив відповідачу для оплати відповідні рахунки та рахунки-фактури: №СФ-0000013 від 16.12.2013р. на суму 30537,60 грн.; № СФ-0000017 від 25.12.2013р. на суму 122150,40 грн.; №СФ-0000002 від 10.01.2014р. на суму 91612,80грн.; №СФ-0000007 від 15.01.2014р. на суму 15268,80 грн.; №СФ-0000019 від 12.02.2014р. на суму 1995,00 грн.; №СФ-0000026 від 18.02.2014р. на суму 16650,00грн.; №СФ-0000031 від 25.02.2014р. на суму 2058,00 грн.; №СФ-0000042 від 12.03.2014р. на суму 9180,12 грн.; №СФ-0000050 від 18.03.2014р. на суму 61864,70грн.; №СФ-0000054 від 19.03.2014р. на суму 7030,08 грн.; №СФ-0000065 від 26.03.2014р. на суму 14060,16 грн.; №СФ-0000074 від 01.04.2014р. на суму 1075,02грн.; №СФ-0000094 від 14.04.2014р. на суму 5855,04 грн.; №СФ-0000103 від 18.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №СФ-0000109 від 23.04.2014р. на суму 14060,16грн.; №СФ-0000113 від 24.04.2014р. на суму 35150,40 грн.; №134 від 06.05.2014р. на суму 2860,08 грн.; №147 від 12.05.2014р. на суму 10260,24 грн.; №161 від 20.05.2014р. на суму 8830,20 грн.; №175 від 26.05.2014р. на суму 31620,72 грн.; №180 від 27.05.2014р. на суму 41880,96 грн.; №196 від 04.06.2014р. на суму 14800,32грн.; №294 від 31.07.2014р. на суму 7600,08 грн.; №303 від 05.08.2014р. на суму 10460,16 грн.; №321 від 12.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №340 від 22.08.2014р. на суму 23150,28 грн.; №347 від 26.08.2014р. на суму 8640,00 грн.; №358 від 02.09.2014р. на суму 8640,00 грн.; №417 від 02.10.2014 р. на суму 49680,00 грн.; №418 від 03.10.2014р. на суму 15120,00 грн.; №427 від 07.10.2014р. на суму 21600,00грн.; №440 від 14.10.2014 р. на суму 17280,00 грн.; №464 від 29.10.2014р. на суму 20300,40 грн.; №496 від 17.11.2014р. на суму 13650,12 грн.; №515 від 26.11.2014р. на суму 27300,24 грн.; №523 від 03.12.2014р. на суму 18200,16 грн.; №530 від 08.12.2014р. на суму 13650,12 грн.; №89 від 02.06.2015р. на суму 1687,97грн. (а.с.59-171, т.1).

Сторони підтвердили факт погодження ними оплати товару з відстрочкою до 14-ти календарних днів.

Як видно з наявної в матеріалах справи копії підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 22.12.2014р., станом на 22.12.2014р. заборгованість по оплаті за товари на користь ТзОВ «ТД Планета Океан» складає 537397,54 грн. (а.с.27, т.1).

В подальшому відповідач повністю розрахувався за отриманий від позивача товар, однак в порушення своїх договірних зобовязань здійснював оплату товару з простроченням погоджених сторонами термінів.

Суд встановив, що у платіжних дорученнях № 199 від 29.12.2014 на суму 40 000грн., № 195 від 06.01.2015 на суму 100 000 грн., № 200 від 12.02.2015 на суму 20 000грн., № 196 від 13.03.2015 на суму 15 000 грн., № 207 від 18.03.2015 на суму 30 000грн., № 210 від 30.03.2015 на суму 1000 000 грн., №195 від 14.04.2015 на суму 50 000 грн., № 210 від 29.04.2015 на суму 40 000 грн., №201 від 19.05.2015 на суму 40 000грн., №138 від 18.06.2015 на суму 84 085,51 грн.та №219 від 20.02.2015 на суму 20 000 грн. зазначено одне і те ж призначення платежу: «Оплата за вугор згідно накладної № 42 від 12.03.2014 р.» (а.с.37-60).

Зарахування сплачених із простроченням коштів за відвантажені товари в розрізі накладних по договору поставки №10/12 від 10.12.2013 року між ТОВ «ТД Планета Океан» та ТОВ «ХОГО» відбувалось у хронологічному порядку (а.с. 73-93, т.2).

03.06.2015р. позивач надіслав відповідачу претензію щодо сплати заборгованості за договором поставки № 10/12 від 10.12.2013р., в якій повідомив, що станом на 01.05.2015р. заборгованість відповідача становить 480170,38 грн., з яких: 122397,54 грн. основна сума боргу, 136660,81 грн. пеня, 205666,60 грн. індекс інфляції та 15445,43 грн. 3% річних. Вимагав до 30.05.2015р. перерахувати вказану заборгованість та попередив, що у разі невиконання заявлених вимог буде змушений звернутись до суду (а.с.28-37, т.1).

У відповідь на вказану претензію відповідач сплатив основну суму боргу, залишивши без задоволення вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій у звязку з протермінуванням оплати товару, що слугувало підставою звернення ТзОВ ТД Планета Океан 01.09.2015р. до місцевого господарського суду з даним позовом.

19.11.2015р. позивач подав до суду першої інстанції нову редакцію зменшених позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 316798,53 грн., з яких: 69211,23 грн. пеня, 231632,12 грн. індекс інфляції та 15955,18 грн. 3% річних. Крім того, просив стягнути з ТзОВ «ХОГО» на користь ТзОВ ТД Планета Океан судові витрати в сумі 13100,40 грн., які складаються з судового збору в розмірі 7741,20 грн. та витрат на правову допомогу 5359,20 грн. (а.с.69-70, т.2).

26.10.2015р. відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені та просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені до дати, яка передувала даті звернення до суду, на один рік (а.с.1, 3, т.2).

Крім того, 09.11.2015р. відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду до шести місяців рівними частинами кожного місяця (а.с. 28-29, т.2).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду апеляційної скарги ТзОВ «ХОГО» судом встановлено, що згідно договору поставки № 10/12 від 10.12.2013р., укладеного між ТзОВ ТД Планета Океан та ТзОВ «ХОГО», відповідач без жодних зауважень прийняв від позивача товари загальною вартістю 854061,01 грн., що підтверджується вищеописаними видатковими накладними.

Обидві сторони стверджують, що відповідач повністю оплатив вартість отриманого від позивача товару. Однак, враховуючи те, що оплата за поставлений товар здійснювалась з порушенням строків, визначених пунктом 5.1 договору, позивач нарахував інфляційні втрати в розмірі 231632,12 грн. та 3% річних 15955,18 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу матеріалів справи випливає, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 31.12.2013р. по 08.07.2015р. 3% річних в розмірі 15955,18 грн. та інфляційних втрат за вказаний період в сумі 231632,12 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 69211,23 грн. пені, враховуючи наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2 договору поставки № 10/12 від 10.12.2013р. у разі несвоєчасної оплати товару в термін, зазначений у п. 5.1 цього договору, замовник сплачує постачальнику за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла протягом терміну затримки оплати товару

Згідно наданого позивачем розрахунку пені станом на 01.08.2015р., розмір пені за несвоєчасну оплату вартості отриманого товару за період з 31.12.2013р. по 08.07.2015р. складає 69211,23 грн. Нарахування пені по кожному періоду прострочення виконання зобовязання здійснено за шість місяців на підставі ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

26.10.2015р. відповідач подав до місцевого господарського суду заяву про застосування строку позовної давності в частині вимог позивача щодо стягнення пені.

Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік ( п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 69211,23 грн., суд першої інстанції вказав про наявність факту переривання позовної давності щодо даних вимог, враховуючи підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 22.12.2014р.

На думку колегії суддів, вказаний висновок місцевого господарського суду є помилковим. Відповідно до розяснень, наведених в пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, пеню слід нараховувати на прострочені відповідачем зобовязання з врахуванням річного строку позовної давності, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В ході розгляду апеляційної скарги суд встановив, що позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом 01.09.2015р., про що свідчить відтиск поштового штемпелю на конверті, в якому даний позов надіслано до суду першої інстанції (а.с.47, т.1).

З аналізу уточненої бухгалтерської довідки ТОВ Торговий дім «Планета Океан» від 17.11.2015 року випливає, що відповідачем несвоєчасно оплачено вартість товарів, відвантажених 26.08.2014р., 03.10.2014р. та 12.12.2014р.

Здійснивши перерахунок пені в межах строку спеціальної позовної давності, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4129,12 грн. пені за несвоєчасну оплату вартості отриманого товару. В решті заявленої до стягнення пені необхідно відмовити на підставі частини 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України у звязку з пропуском спеціального річного строку позовної давності.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право розстрочити виконання рішення.

Можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з у будь-якому випадку повязується з обєктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Однак, в даному випадку відповідач не надав суду належних і допустимих доказів про наявність таких виняткових обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним судового рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та підставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача 5359,20 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру.

В частині 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.2,3 ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Закон не містить іншого порядку визначення розміру коштів за послуги адвоката.

Витрати, повязані з наданням правової допомоги в даному спорі (5359,20 грн.) позивач підтверджує наступними документами:

-договором про надання правової допомоги адвокатом від 01.05.2015р., укладеним між ТзОВ «ТД Планета Океан» (замовник) та адвокатом ОСОБА_3, що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1583 від 25.01.2001р., зареєстрована як фізична особа-підприємець, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серія ВОI №564749 від 22.01.2007р. (платник фіксованого податку, згідно свідоцтва серія А №187985 від 01.01.2012р.) (виконавець);

-актом № 1 приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 28.09.2015р. вартістю 5359,20 грн.;

-платіжним дорученням № 160 від 06.10.2015р. на суму 5359,20 грн. (а.с.221-224, т.1).

Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивач поніс витрати по оплаті правової допомоги, які надавались не адвокатом, а фізичною-особою-підприємцем ОСОБА_3 Дані витрати в силу положень ст.ст. 44, 48 ГПК України не відносяться до судових витрат. Тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в сумі 5359,20 грн. не підлягають задоволенню.

Одночасно, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції допустив помилку при стягненні з відповідача 6335,97 грн. судового збору за розгляд позовної заяви, враховуючи наступне.

Позовна заява у даній справі з зазначенням ціни позову 387061,88 грн. надіслана до суду 01.09.2015р.

В силу приписів частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 01.09.2016р.) розмір ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тому, при винесенні оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог в сумі 316798,53 грн. суд першої інстанції повинен був покласти на відповідача судовий збір в розмірі, передбаченому частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 01.09.2016р.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд вважає, що висновки, наведені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, не у повній мірі відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому його необхідно скасувати в частині стягнення 65082,11 грн. пені та прийняти у цій частині нове рішення про відмову в позові, в решті залишити без змін.

Враховуючи вищенаведені обставини та приписи ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на сторони у даній справі пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ХОГО задоволити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі №914/3220/15 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Хого на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Планета Океан 65082,11грн. пені. В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Хого (80500, Львівська обл., м.Буськ, вул.Буського братства,9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Планета Океан (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 30, ) 4129,12 грн. пені.

В рештій частині рішення господарського суду Львівської області від 08.02.2016р. у справі №914/3220/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Хого (80500, Львівська обл., м.Буськ, вул.Буського братства,9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Планета Океан (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 30, ) 3775,74 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Планета Океан (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хого (80500, Львівська обл., м.Буськ, вул.Буського братства,9, ) 1311,79 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1