РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/4906/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова"

про стягнення 885,78 грн.

Суддя - Т.Ю. Трофименко

Представники сторін:

Від позивача: Шагін О.В. по довіреності № 003/01 від 04.01.2016р.

Від відповідача: не з'явилися

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" 885,78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/4906/16, розгляд справи призначено на 24.02.2016р.

В даному судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду - ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДР та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників покладаються на Відповідача відповідно.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» (далі - страховик) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (далі - страхувальник) з іншої було укладено Договір добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20012.

Відповідно до п. 12.1. договору, договір укладається на підставі письмової заяви Страхувальника за встановленою Страховиком формою, що після підписання Договору стає його невід'ємною частиною. У цій заяві Страхувальник зобов'язаний пові домити Страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне зна чення для оцінки ступеня Страхового ризику, та зазначені у Заяві на стра хування.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Якщо інше не зазначено в Розділі 1 Договору, останній набирає чинності з моменту підписання, а в частині зобов'язань Страховика діє протягом проміжків часу, зазначених у Розділі 1 Договору як "періоди дії Договору", за умови сплати Страхувальником сум страхових платежів у терміни, зазначені у Розділу 1 Договору (п. 12.2 договору).

Згідно з п. 13.1. договору страхування, Період дії Договору - будь-який із зазначених у Розділі 1 Договору проміжків часу, протягом якого Страховик несе зобов'язання за Догово ром, за умови отримання Страховиком (на розрахунковий рахунок ТОВ "Грас Савуа Україна", , п/р 2665 в ПАТ „Креді Агріколь Банк", м. Київ, МФО 300614) від Страхувальника сум стра хових платежів у терміни, зазначені у Розділі 1 Договору.

ТОВ " Грас Савуа Україна " на основі пунктів 3.2 та 3.3 "Договору доручен ня" № В9/01.08.12 від 01 серпня 2012 року зобов'язаний протягом (одного) робочого дня з дати отримання страхової премії перерахувати її на розраху нковий рахунок Страховика.

Днем виконання зобов'язань Страхувальника по сплаті страхової премії вважається день надходження платежу в повному обсязі на поточний раху нок чи в касу ТОВ «Грас Савуа Україна».

В пункті 2 Розділу 1 Договору, передбачений порядок та строки внесення загальної суми страхового платежу, а саме частина страхового платежу в сумі 2 456,26 грн., за період страхування з « 28» грудня 2014 року по « 27» грудня 2015 року, повинен бути сплачений Позивачем до « 10» січня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що даний страховий платіж в сумі 2 456,26 грн. було зараховано на підставі підписаної між Позивачем та Відповідачем Угоди про проведення заліку взаємних однорідних вимог № б/н від 08.12.2014 року.

Згідно умов Угоди про взаємозалік Відповідач мав заборгованість перед Позивачем по виплаті страхового відшкодування, а Позивач зобов'язаний був сплатити Відповідачу страхові платежі, тобто частину страхового платежу в сумі 2 456,26 грн. було сплачено шляхом взаємозаліку.

З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою № 2 від 24.02.2015р. до договору добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспорту № 20012 від 28.11.2014р., сторони погодили збільшити страховий платіж на суму 829,01 грн., яка повинна бути сплачена до 27.03.2015р.

Маиеріалами справи підтверджується, що на підставі викладеного рахунку Товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» рахунку-фактури № 533 від 24.02.2015р., позивач платіжним дорученням № 2432 від 03.04.2015р. здійснив оплату страхового платежу по даному договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 12.4. договору страхування, дію Договору може бути достроково припинено за вимогою Страху вальника або Страховика. При цьому:

У разі дострокового припинення дії Договору на вимогу Страхува льника, Страховик повертає йому 65% суми страхового платежу за пері од, що залишився до закінчення дії Договору, з вирахуванням фактичних виплат за цим Договором. Якщо вимога Страхувальника обумовлена порушенням Страховиком умов Договору, останній повертає Страхуваль нику сплачені ним страхові платежі повністю.

У разі дострокового припинення Договору за вимогою Страхови ка, Страхувальнику повертаються повністю сплачені ним страхові плате жі.

Якщо вимога Страховика обумовлена неналежним виконанням Страху вальником обов'язків за Договором, то Страхувальнику повертається 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії Договору, з вирахуванням фактичних виплат за Договором.

Пунктом 12.5 договору встановлено, що про намір достроково припинити дію Договору будь-яка Сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніше ніж за 30 (тридцять) робочих днів до дати припинення, якщо Сторони не дійшли згоди про інше.

Матеріалами справи підтверджується, що листом №1947/06 від 25.06.2015 року Страхувальник повідомив Страховика про свою вимогу припинити дію Договору. Дана Вимога була надіслана 26.06.2015р. страхувальником на адресу страховика та отримана страховиком 01.07.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 365.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач 01.07.2015 року отримав вимогу та довідався про намір позивача достроково припинити Договір добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20012 від 28.11.2014р. З урахуванням пункту 12.5 Договору, Договір вважається припиненим через 30 (тридцять) робочих днів після отримання Вимоги, тобто Договір вважається розірваним з 12 серпня 2015 року.

З врахуванням вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача частину страхового платежу за період з « 13» серпня 2015 року по «27» грудня 2015 року тобто за 137 календарних днів, з урахуванням п. 12.4.1 Договору, поверненню підлягає 65% суми страхового платежу за період що залишився до закінчення дії Договору, що становить 839,73 грн.

Частиною 1 ст. 997 Цивільного кодексу України визначено, що Договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Частиною 4 статті 997 Цивільного кодексу України, та ч. 4 ст. 28 Закону України «Про страхування» визначено, що у разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач порушив умови договору в частині повернення суми страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20012 від 28.11.2014р.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, враховуючи те, що Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, отже суд дійшов висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 839,73 грн. суми страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20012 від 28.11.2014р. правомірна та підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем своїх грошових зобов'язань відповідно до Договору добровільного страхування ризиків пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 20012 від 28.11.2014р. позивач просить стягнути 3% річних в розмірі 14,08 грн. за період з 13.08.2015р. по 03.03.2016р. та інфляційні нарахування в сумі 31,97 грн. за період з 13.08.2015р. по 03.03.2016р.

Частиною третьою статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право продавця (постачальника) у разі несвоєчасної оплати товару покупцем вимагати від останнього оплати товару та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина друга статті 536 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення 17,08 грн. - 3% річних та 31,97 грн. - інфляційних - обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Вина відповідача повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Підсумовуючи все вищевикладене, судом задовольняються позовні вимоги повністю, в сумі 885,78 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі заявлених до них вимог не спростували, відсутність у них заборгованості станом на день розгляду справи не довели.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11; ідентифікаційний код 31241449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43; ідентифікаційний код 35912126) суму основної заборгованості в розмірі 839 (вісімсот тридцять дев'ять) грн. 73 коп., три відсотки річних в розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 08 коп., інфляційні нарахування в сумі 31 (тридцять одну) грн. 97 коп., а також 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.04.2016

Суддя Т.Ю. Трофименко