РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/2905/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про стягнення 9225,75 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача - Власюк В.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», про стягнення 1109,14 грн. пені, 7548,04 грн. інфляційних втрат та 568,57 грн. 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням строків сплати страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2015 по справі № 910/27251/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування в порядку регресу збитків у розмірі 14812,94 грн., яким позов задоволено повністю та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 14812,94 грн.

Зазначене рішення набрало законної сили 11.02.2015, однак відповідачем виконано лише 24.03.2015.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача 1109,14 грн. пені нарахованих за період з 12.12.2013 по 12.06.2014, 7548,04 грн. інфляційних втрат та 568,57 грн. 3% річних, нарахованих за період з 12.12.2013 по 23.03.2015.

24.03.2016 від позивача надійшла заява б/н від 24.03.2016 про зменшення позовних вимог у зв'язку з тим, що строк позовної давності відносно пені минув, позивач просить зменшити позовні вимоги на суму пені 1109,14 грн. та стягнути з відповідача 8116,61 грн., з яких 7548,04 грн. інфляційних втрат та 568,57 три відсотки річних.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що положеннями чинного законодавства не передбачена можливість нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені в межах правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим, позивачем 21.03.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у грудні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач), в якому просив суд стягнути збитки в порядку регресу у розмірі 14812,94 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу з огляду на такі обставини.

07.06.2013 водій ОСОБА_4, під керуванням якого перебував автомобіль «ДАФ», д.н.з.НОМЕР_1, спричинив настання дорожньо-транспортної події, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Хюндай», д.н.з.НОМЕР_3, застрахований у ТДВ «Страхова компанія «Аксор» за договором добровільного страхування 0504.001623 від 12.10.2012.

На підставі зазначеного договору ТДВ «Страхова компанія «Аксор» здійснила виплату власнику застрахованого транспортного засобу страхового відшкодування у розмірі 15812,94 грн.

20.06.2014 ТДВ «Страхова компанія «АКСОР» відступило належне йому право вимоги, що виникло внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами добровільного страхування, укладеними між ТДВ «Страхова компанія «АКСОР» та страхувальниками, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу АВ/1214394.

23.08.2013 ТДВ «Страхова компанія «АСКОР» звернулось до відповідача із претензією (вих. № 477) про виплату страхового відшкодування, із долученим до неї пакетом документів, необхідним для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

27.08.2013 відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, про що направив на адресу ФОП ОСОБА_1 лист №7703 від 27.08.2014.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відтак, граничний строк прийняття відповідачем рішення та виплати страхового відшкодування настав 11.12.2013, однак відповідач зазначену виплату на користь позивача не здійснив.

З метою захисту порушених прав позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу збитків у розмірі 14812,94 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2015 по справі № 910/27251/14 позов задоволено повністю та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 14812,94 грн.

11.02.2015 на виконання зазначеного рішення видано наказ № 910/27251/14.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що зазначена сума заборгованості відповідачем погашена лише 24.03.2015 (виписка з банківського рахунку позивача за 24.03.2015).

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до положень ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст.ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора не є підставою припинення зобов'язання.

Відтак, зобов'язання відповідача з виплати страхового відшкодування в порядку регресу припинене лише 24.03.2015.

Згідно з положеннями ст.229 Господарського кодексу України, ст.625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7548,04 грн. інфляційних втрат та 568,57 грн. 3% річних, нарахованих за період з 12.12.2013 по 23.03.2015.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості і арифметичної вірності, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення зазначених сум підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи подану позивачем заяву б/н від 24.03.2016 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 1109,14 грн. пені, провадження у справі в частині стягнення пені підлягає припиненню, у зв'язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності в частині стягнення пені також залишаються судом без розгляду.

Доводи відповідача щодо неможливості нарахування 3% річних та інфляційних на суму страхового відшкодування, у зв'язку з виникненням таких правовідносин внаслідок заподіяння шкоди, судом відхиляються, оскільки обов'язок відповідача сплатити страхове відшкодування виник на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, укладеного між відповідачем та особою, винною у скоєнні ДТП, а позивач є новим кредитором за вказаним договором, до якого, в межах виплаченого страхового відшкодування, перейшло право вимоги, яке власник пошкодженого автомобіля мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому факт заподіяння шкоди внаслідок ДТП є лише підставою для здійснення вказаної виплати (страховим випадком).

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, пр. Борщагівська, 145; ідентифікаційний код 23734213) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 7548 (сім тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. 04 коп. інфляційних втрат, 568 (п'ятсот шістдесят вісім) грн. 57 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 33 коп.

Припинити провадження у справі в частині стягнення пені в розмірі 1109 (одна тисяча сто дев'ять) грн. 14 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 21.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко