РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016Справа №910/2253/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМПЛЕКСІНВЕСТ»

про стягнення 22408,68 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМПЛЕКСІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 22408,68 грн., з яких 18534,71 грн. основної заборгованості, 3394,10 грн. інфляційних втрат, 479,87 грн. трьох відсотків річних та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки у спрощений спосіб останньому було поставлено товар на загальну суму 91710,25 грн., який в порушення взятих на себе зобов'язань відповідачем був оплачений лише частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 18534,71 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 18534,71 грн., 479,87 грн. 3% річних та 3394,10 грн. інфляційних за порушення умов договору.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3000,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча про час і місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДКОМПЛЕКСІНВЕСТ» товар - пісок річковий, панелі перекриття ПК 68-12-8, панелі перекриття ПК 68-10-8, перемички залізобетонні ПБ3 27-8-п, перемички залізобетонні ПБ3 16-37-п, перемички залізобетонні ПБ5 36-20-п, перемички залізобетонні ПБ2 16-2, перемички залізобетонні ПБ3 18-37-п, перемички залізобетонні ПБ3 25-8-п, панелі перекриття ПК 68-15-8, кирпич, панелі перекриття ПК 48-10-8, блок 200х300х600, що підтверджується видатковими накладними №№РН-0509-15 від 05.09.2014, РН-0609-14 від 06.09.2014, РН-2309-02 від 29.09.2014, РН-2909-16 від 29.09.2014, РН-3009-40 від 30.09.2014, РН-0810-03 від 08.10.2014, РН-1310-22 від 13.10.2014, РН-2110-12 від 21.10.2014, РН-2310-35 від 23.10.2014, РН-1911-02 від 19.11.2014, РН-2512-01 від 25.12.2014, РН-1902-25 від 19.02.2015, РН-1902-02 від 19.02.2015, РН-2402-04 від 24.02.2015.

Факт поставки вказаного товару підтверджується вищезазначеними накладними, які підписані повноважними представниками Позивача, Відповідача та скріплені печатками господарюючих суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідач, в свою чергу, поставлений товар оплатив лише частково, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами та, зокрема, довідкою від 16.03.2016 про стан заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМПЛЕКСІНВЕСТ» перед позивачем, наданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2016. Відповідно до якої у відповідача перед позивачем, станом на 16.03.2016, заборгованість становить 18534,71 грн.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень товарів (поставки товарів відповідачу) та підписання між ними видаткових накладних, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Виходячи зі змісту ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Так, оскільки Позивач поставив товар, а Відповідач отримав товар згідно з видатковими накладними №№РН-0509-15 від 05.09.2014, РН-0609-14 від 06.09.2014, РН-2309-02 від 29.09.2014, РН-2909-16 від 29.09.2014, РН-3009-40 від 30.09.2014, РН-0810-03 від 08.10.2014, РН-1310-22 від 13.10.2014, РН-2110-12 від 21.10.2014, РН-2310-35 від 23.10.2014, РН-1911-02 від 19.11.2014, РН-2512-01 від 25.12.2014, РН-1902-25 від 19.02.2015, РН-1902-02 від 19.02.2015, РН-2402-04 від 24.02.2015, то у Відповідача виник обов'язок щодо його оплати не пізніше наступного дня від дня підписання відповідної видаткової накладної.

Отже, строк виконання обов'язку Відповідачем щодо оплати поставленого товару є таким, що настав.

Суду доведено, що за вищезазначеними видатковими накладними, позивач у повному обсязі виконав покладені на нього зобов'язання, а саме: товар був поставлений відповідачу в строки, комплектності та якості, що підтверджується підписаними видатковими накладними та відсутністю претензій з боку відповідача. Накладні, які знаходяться в матеріалах справи, містять номенклатуру (асортимент) товару, кількість та ціну, містять підписи представника позивача, а також підписи представника відповідача.

Проте, відповідачем своє зобов'язання з оплати виконано не в повному обсязі, станом на час розгляду даної справи за відповідачем залишається борг у розмірі 18534,71 грн.

Як передбачено ч.6 ст.265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 18534,71 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених сум, суд дійшов висновку про їх законність, обґрунтованість, відповідність умовам закону та договору, внаслідок чого 479,87 грн. 3% річних та 3394,10 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.04.2015 по 10.02.2016 підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору в сумі 1378 грн. покладаються на відповідача у повному обсязі.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 3000,00 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», відшкодування адвокатських витрат здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, зокрема, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Факт оплати позивачем послуг адвоката підтверджений квитанцією до прибуткового касового ордеру №0009 від 08.02.2016 на суму 3000,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В той же час, враховуючи категорію складності справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, суд вважає за належне обмежити розмір покладених на відповідача витрат на оплату відповідачем послуг адвоката сумою у 1500 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМПЛЕКСІНВЕСТ» (02166, м. Київ, вул. Жукова, буд. 26; ідентифікаційний код 32246715) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-А, кв. 2; ідентифікаційний код 37354345) 18534 (вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн. 71 коп. основного боргу, 479 (чотириста сімдесят дев'ять) грн. 87 коп. 3% річних, 3394 (три тисячi триста дев'яносто чотири) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. витрат на оплату послуг адвоката, 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 15.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко