ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 910/3132/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Стратієнко Л.В., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши касаційну скаргудочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року
у справі господарського судуміста Києва
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
додочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення 91158,83 грн.,
за участю представників сторін:

позивача:Растєгаєва Ю.В.,
відповідача:Рева М.С.,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", відповідач) про стягнення 91 158,83 грн., з яких: 65 621,34 грн. - основна заборгованість, пеня - 11 811,84 грн., 3% річних - 5 916,71 грн., інфляційні втрати - 3 215,45 грн., 7% штрафу з простроченої суми -4 593,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №151-Л/56-Л від 01.07.2010 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року у справі №910/3132/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 65 621, 34 грн. основного боргу, інфляційну складову боргу у сумі 3 193, 30 грн., 3 % річних у сумі 5 916, 71 грн., 1 497, 76 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 року рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року у справі №910/3132/15-г - скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі (суддя - Мудрий С.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року (колегія суддів у складі: Скрипки І.М. - головуючого, суддів: Гончарова С.А., Зубець Л.П.) рішення місцевого господарського суду скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 65 621, 34 грн. основного боргу, 3 193, 30 грн. інфляційних втрат, 5 916, 71 грн. 3% річних та 1 497, 77 грн. судового збору за подання позовної заяви. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 1 647, 55 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням апеляційної інстанції, дочірнє підприємство "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року у справі №910/3132/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" у задоволенні позовних вимог про стягнення з дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості за договором купівлі-продажу від 01.07.2010 року № 151-Л/56-Л у сумі 65 621,34 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 5916,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 193,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.07.2010 року між ДП "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз" (постачальник) та ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір поставки продукції №151-Л/56-Л, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (далі - продукція), відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п.3.1, п.3.3 договору, ціна продукції визначена у специфікації; загальна сума договору становить 65621,34 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що покупець здійснює 100% оплату вартості продукції "- днів" з дати поставки продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.8. договору разом з партією продукції постачальник зобов'язаний передати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру на кожну партію продукції, яка відвантажується, виходячи із цін, зазначених у специфікації, видаткові та податкові накладні, сертифікат якості чи інші документи, що підтверджують якість продукції, пакувальний лист на кожну партію продукції, гарантійний талон на продукцію.

Даний договір, згідно п. 9.1., набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2010 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав продукцію, визначену у специфікації, на загальну суму 65621,34 грн., що підтверджується видатковою накладною №155 від 01.07.2010 року. Отже, у відповідача виник обов'язок оплатити товар з моменту його прийняття, тобто з 01.07.2010 року.

Відповідач зобов'язання за Договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в сумі 65 621,34 грн.

Таким чином, починаючи з 02.07.2010 року, відбулося порушення зобов'язань відповідачем договору та з цього часу розпочинається перебіг позовної давності, який закінчується - 02.07.2013 року.

Разом з тим, дочірнє підприємство "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулось до суду з заявою від 12.03.2015 року про застосування позовної давності до вимог позивача, зазначаючи про те, що позов поданий 06.02.2015 року, тоді як позовна давність для подання відповідного позову спливла 02.07.2013 року.

Заперечуючи проти застосування позовної давності, позивач зазначає про її переривання підписанням між сторонами актів звірки взаємних розрахунків від 31.03.2012 року та від 30.09.2013 року, в яких загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 535 632,36 грн.

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності не було пропущено, оскільки він перервався підписанням сторонами актів звірки взаємних розрахунків від 31.03.2012 року та від 30.09.2013 року, в яких зазначено, що станом на 30.09.2013 за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 535 632,36 грн. правомірно не прийнято місцевим судом до уваги.

Оскільки, відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Отже, враховуючи, що підписання сторонами актів звірки взаєморозрахунків, може свідчити про переривання строку позовної давності лише у випадку, коли такий акт беззаперечно підтверджує наявність заборгованості саме по тій сумі, щодо якої виник спір. Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в актах звірки взаєморозрахунків відсутні посилання на договір поставки продукції №151-Л/56-Л від 01.07.2010 року, то вказані акти звірки не можуть вважатись належним та допустимим доказом визнання відповідачем боргу за спірним правочином, а відповідно вони є не підтвердженням переривання загального строку позовної давності.

За приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності за основною вимогою не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, які були заявлені також з пропуском позовної давності. А оскільки відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, то місцевий суд обґрунтовано та правомірно відмовив у їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, задоволення місцевим судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, та як наслідок, прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, є правомірним.

Суд апеляційної інстанції дійшов до протилежних висновків по суті заявлених позовних вимог, які не грунтуються на вимогах закону, а тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду, яке є повним, законним та обгрунтованим - залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року у справі №910/3132/15-г скасувати.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року з даної справи залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 2192,40 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Головуючий М.М.Черкащенко

Судді: Л.В.Стратієнко

Н.М.Нєсвєтова