КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа№ 910/4445/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015р.

у справі № 910/4445/15-г (суддя Демидов В.О.)

за позовом Інституту газу Національної академії аграрних наук України

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 60 524,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Інститут газу Національної академії аграрних наук України (далі - позивач) звернувся в господарський суд міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 60 524,77 грн., з яких: 48 337,30 грн. - заборгованість за договором оренди №884-12 від 01.12.2012, 8 803,21 грн. - пеня, 3 384,26 грн. - штраф.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/4445/15-г позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди в розмірі 48 337,30 грн., пеню в розмірі 3 519,11 грн., 3 384,26 грн. штрафу та судовий збір у розмірі 1 667,50 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/4445/15-г скасувати, винести рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права - не застосовано норму, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а також норми процесуального права. Так, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, про які він зазначав у клопотанні, а саме, щодо недійсності договору оренди № 888-12 від 01.12.2012р. з підстав невідповідності його Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" та Закону України ,,Про приватизацію державного майна". Крім того, на думку скаржника, позивач у справі, укладаючи договір оренди не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та діяв з перевищенням наданих йому повноважень, тому даний правочин суперечить нормам ЦК України, актам цивільного законодавства, а тому є недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/4445/15-г прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 30.06.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015р. провадження у справі № 910/4445/15-г зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 910/12561/15-г. Зобов'язано сторони подати суду належним чином завірену копію остаточного судового рішення у справі №910/12561/15-г.

12.04.2016 до Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв'язку з тим, що відпали підстави, які були причиною зупинення провадження.

До заяви про поновлення провадження додано копію постанови Вищого господарського суду України від 30.03.2016р. у справі № 910/12561/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016р. апеляційне провадження у справі № 910/4445/15-г поновлено та призначено розгляд апеляційної скарги на 25.04.2016р.

В судовому засіданні 25.04.2016р. представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином ухвалою суду від 13.04.2016р., про що свідчить інформація з офіційного сайту УДППЗ ,,Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи його належне повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

01.12.2012р. між Інститутом газу НАН України (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансі Інституту газу НАН України №884-12 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - нежитлові приміщення загальною площею 38,4 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_1, на першому поверсі Лабораторного корпусу Інституту газу НАН України, що перебуває на балансі Інституту газу НАН України, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку майна станом на 30.09.2012р. і становить 211 783,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання для ,,інше використання нерухомого майна" (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

За змістом п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу і становить без ПДВ за базовий перший місяць оренди - вересень 2012 року - 2 647,29 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця відшкодування комунальних платежів, відшкодування податку на землю, витрати з утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць( п.3.3 договору).

Пунктом 3.4 договору оренди сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця.

Орендар згідно з п. 5.4 договору оренди зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців та діє з 01 грудня 2012р. до 30 листопада 2015р. включно.

Актом передачі нежилих приміщень, які передаються в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за договором оренди №884-12 від 01.12.2012р. засвідчено передачу ОСОБА_2 відповідно до умов Договору в орендне користування з 01.12.2012 року нежитлових приміщень площею 38,4 кв.м., розміщених за адресою АДРЕСА_1, на 1 поверсі Лабораторного корпусу Інституту газу НАН України.

Вказаний акт підписаний позивачем та відповідачем, а також скріплений їх печатками.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання за договором оренди №884-12 від 01.12.2012 щодо своєчасної і повної оплати орендних платежів. Як зазначає позивач, відповідачем не була здійснена плата за оренду приміщень за період з квітня 2013 по лютий 2014 (рахунки-фактури №106 від 17.04.2013, №132 від 15.05.2013, №156 від 17.06.2013, №180 від 15.07.2013, №205 від 15.08.2013, №230 від 16.09.2013, №253 від 15.10.2013, №275 від 15.11.2013, №299 від 16.12.2013, №19 від 17.01.2014, №43 від 17.02.2014), у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендної плати за цей період у розмірі 48 337,30 грн.

Вказану суму заборгованості позивачем заявлено до стягнення з відповідача. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8 803,21 грн., штраф у розмірі 3 384,26 грн. за період з 25.04.2013 по 25.08.2014р.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував про відсутність у нього доступу до майна та неможливість його використання внаслідок поведінки позивача, обумовлену тим, що позивачем орендоване приміщення було опечатане, зазначав про незадовільний стан орендованого майна, що унеможливлює його використання, вказував на недійсність договору оренди з підстав класифікації об'єкта оренди, як лабораторії фундаментального та прикладного дослідження.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, вказавши, що наявність заборгованості за договором оренди підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За правовою природою, укладений між сторонами договір є договором оренди, регулювання якого на законодавчому рівні визначено положеннями Цивільного кодексу України щодо відносин найму (оренди) - глава 58, параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Оскільки передане за договором в оренду майно належить до державної власності, правовідносини, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, регулюються також нормами спеціального Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з ст.ст. 2, 19 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 3.4 договору орендна плата перераховується орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідач, в порушення умов договору оренди не виконав своїх зобов'язань щодо оплати орендних платежів, в зв'язку з чим у нього існує заборгованість за період з квітня 2013р. по лютий 2014р. в розмірі 48 337,30 грн., доказів сплати якої матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 48 337,30 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Стосовно вимог про стягнення пені у розмірі 8 803,21 грн. та штрафу в розмірі 3 384,26 грн. колегія суддів зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки не оплатив за оренду приміщення, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 230 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 3.6 договору оренди, зокрема, передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті орендних платежів за договором не виконав належним чином, своєчасну оплату не здійснив. У зв'язку з цим нарахування позивачем пені є правомірним.

Перевіривши правильність розрахунку пені, заявленої до стягнення в розмірі 8 803,21 грн. за період з 25.04.2013р. по 25.08.2014р., колегія суддів зазначає, що такий розрахунок позивачем помилково здійснено починаючи з 25 числа кожного місяця, яке, враховуючи положення п. 3.4 договору, не може вважатись простроченням, оскільки є останнім днем сплати орендної плати. Водночас, розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції є вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме, в розмірі 3 519,11 грн.

Відповідно до п.3.7 договору оренди у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

З огляду на те, що заборгованість по сплаті орендної плати становить більш ніж три місяці, колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення 3 384,26 грн. штрафу за несвоєчасну оплату орендних платежів понад три місяці.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

В ході розгляду справи від відповідача на адресу суду надійшли клопотання про призначення останньому компенсації у вигляді штрафу у розмірі 70 000 грн. за завдання йому неправомірними діями позивача у вигляді опечатання приміщення моральної та матеріальної шкоди; про визнання недійним договору оренди №884-12 від 01.12.2012 у зв'язку з відсутністю у відповідача доступу до майна та неможливістю його використання; про визнання недійним договору оренди №884-12 від 01.12.2012 у зв'язку з класифікацією об'єкта оренди як лабораторний корпус, прямим призначенням якого є фундаментальні та прикладні дослідження; про повернення сплачених ним коштів за оренду та комунальні послуги.

Як вірно вказав суд першої інстанції, заявлені клопотання не можуть бути задоволені, оскільки не відповідають вимогам ГПК України, в тому числі ст. 22 цього кодексу.

Щодо доводів відповідача про відсутність у нього доступу до майна та неможливість його використання внаслідок поведінки позивача, обумовлену тим, що позивачем орендоване приміщення було опечатане, незадовільного стану орендованого майна, що унеможливлює його використання, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилась.

Пунктом 3.5 договору оренди закріплено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін, зокрема, у разі істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з пропозиціями про зменшення розміру орендної плати.

Водночас, в частині доводів відповідача про недійсність договору оренди з підстав класифікації об'єкта оренди, як лабораторії фундаментального та прикладного дослідження, які покладені також в основу апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди №884-12 від 01.12.2012.

Крім того, рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2015р. у справі №910/12561/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016р., відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Інституту газу НАН України про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 884-12 від 01.12.2012р., в обґрунтування якого позивач вказував, що об'єктом оренди за договором є державне нерухоме майно, що має загальнодержавне значення, в зв'язку з чим дане майно не може бути об'єктом оренди.

Вказаними судовими рішеннями встановлено дотримання відповідачем - Інститутом газу НАН України порядку укладення договору з урахуванням положень Законів України ,,Про оренду державного і комунального майна", ,,Про приватизацію державного майна" та ,,Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України", а також постанови Бюро Президії Національної академії наук України № 56 від 16.03.2012р. ,,Про порядок передачі майна НАН України в оренду", зокрема, щодо отримання необхідного дозволу на укладення договору оренди на умовах типового договору НАН України.

Встановлені даними судовими рішеннями обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ст. 35 ГПК України.

За наведених вище обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/4445/15-г відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/4445/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко