КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/30579/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Чинник Н.В. - дов. № 555 від 01.04.2016 року

від відповідача Бузань Ю.І. - дов. № 3 від 17.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення господарського суду міста Києва

від 09.02.2016 року (суддя Мудрий С.М.)

у справі №911/5296/14

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

(далі - ПАТ « АК «Київводоканал»)

до Житлово-будівельного кооперативу «Меблевик-1»

(далі - ЖБК «Меблевик-1»)

про стягнення 90 399,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі № 910/30579/15 припинено провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 50 296,29 грн.; в іншій частині позов задоволено частково; стягнуто з ЖБК «Меблевик-1» на користь ПАТ «АК «Київводоканал» індекс інфляції в розмірі 6 219 грн. 31 коп., три проценти річних в розмірі 643 грн. 50 коп., пеню в розмірі 1 000 грн. 13 коп., а також судовий збір в розмірі 1 097 грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати в частині відмови у стягненні 16 740, 52 грн. інфляційних витрат, 521, 37 грн. 3% річних, 12 463,17 грн. пені та 2 514, 82 грн. штрафу, а також прийняти в цій частині нове рішення про задоволення наведених вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, і, як наслідок, прийняття незаконного рішення. За твердженнями апелянта, відмовляючи у стягненні 16 740, 52 грн. інфляційних витрат та 521, 37 грн. 3 % річних, суд першої інстанції виходив з начебто неправильного визначення позивачем періоду нарахування, однак не навів власного обґрунтування обраного ним порядку визначення інфляційних витрат та 3 % річних. Крім цього, місцевим судом зазначено, що позивачем не доведено факту відмову відповідача від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення, хоча встановлено факт порушення відповідачем зобов'язань за договором, відтак судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні штрафу та зменшено розмір пені тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 року апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М. та розгляд справи призначено на 19.04.2016 року.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити за наведених в скарзі підстав, оскаржене рішення скасувати в частині відмови у стягненні з ЖБК «Меблевик-1» на користь ПАТ «АК «Київводоканал» 16 740, 52 грн. інфляційних витрат, 521, 37 грн. 3% річних, 12 463,17 грн. пені і 2 514, 82 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «АК «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ЖБК «Меблевик-1» про стягнення 90 399,10 грн., з яких: 50 296, 29 грн. боргу, 22 959, 83 грн. - інфляційних втрат, 1 164, 87 грн. - 3% річних, 13 463,30 грн. - пені; 2 514, 82 грн. - штрафу. Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем зобов'язань за договором на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №06279/4-02 від 20.01.2006 року. (далі - Договір), а саме : щодо повної, своєчасної та систематичної оплати відповідачем отриманих послуг з порушенням встановлених Договором строків, відтак у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року в розмірі 50 296,29 грн. тощо.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що ЖБК «Меблевик-1» оплатив позивачеві кошти в розмірі 50 296, 29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 від 14.12.2015 року, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за період 01.07.2014 року по 30.0.92015 року відсутня. Оскільки позивачем не направлялись додаткові рахунки, вони не оплачувались відповідачем, підстав для стягнення з відповідача штрафу немає, щодо стягнення пені - просив суд застосувати передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності.

Суд першої інстанції, заслухавши доводи представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, відтак позов задовольнив частково.

Так, місцевий суд встановив, що в період дії Договору, з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року на виконання його умов, позивачем надано відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі на суму 126 573, 05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів про зняття показань з приладу обліку, розшифровками рахунків абонента та реєстрами дебетових повідомлень; з яких сплачено 75 012,05 грн., заборгованість становить 50 296,29 грн. Крім цього, судом враховано й підтверджується матеріалами справи, що відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 50 296,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 від 14.12.2015 року, тому суд першої інстанції припинив провадження у справі в цій частині за відсутності предмету. Проте предметом спору у даній справі залишилось застосування до відповідача встановленої Договором та чинним законодавством відповідальності за порушення зобов'язань. За висновками місцевого суду дії відповідача є порушенням умов Договору,тому наявні підстави для застосування відповідальності за Договором та приписами ст.625 ЦК України. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог за відсутності про це клопотання заінтересованої сторони (п. 2 ст. 83 ГПК України), а позивачем не вірно визначено період для нарахування індексу інфляції та 3 % річних, місцевий суд задовольнив позовні вимоги щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 6 219,31 грн., 3% річних в розмірі 643,50 грн. та відмовив у задоволенні індексу інфляції в розмірі 16 740, 52 грн. та 3% річних в розмірі 521,37 грн. Врахувавши клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, суд вважав його достатньо обґрунтованим та належно мотивованим, відтак дійшов висновку про зменшення розміру цих штрафних санкцій і стягнення пені в розмірі 1000,00 грн. Крім цього, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано будь-яких доказів безпідставної відмови відповідача від виконання своїх зобов'язань й через несвоєчасне виконання останнім зобов'язань за Договором в частині оплати наданих послуг, вважав вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2 512,82 грн. необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню. В своїх висновках по розподілу судових витрат господарський суд врахував, що спір фактично виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення його заснованих на законодавстві вимог), а також те, що відповідачем погашено частину боргу після звернення позивача до суду й порушення провадження у справі, позов задоволено частково, відтак судовий збір в сумі 258,99 грн. поклав на позивача, в розмірі 1 097,00 грн. - на відповідача тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції як підставними та обґрунтованими обставинами та матеріалами справи.

Так, як встановлено місцевим судом згідно матеріалів справи, 20.01.2006 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є ПАТ «АК «Київводоканал» (постачальником) та ЖБК "Меблевик-1" (абонентом) укладено Договір, на умовах і в порядку якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у системи каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення вмістах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 року, зареєстрованих Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. № 403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором (п. 1.1 Договору).

Як визначено сторонами п. 2.2.1. Договору, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами згідно чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. У разі зміни тарифів в період дії Договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до Договору щодо строків їх введення та розмірів.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору, у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі в десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватись іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. У разі утворення боргу, оплата за надані послуги, які надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховуються постачальником в погашення боргу.

При неотриманні від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (п. 2.2.3. Договору).

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний в десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмо повідомити про це постачальника та в цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4. Договору).

У відповідності до п. 3.3.5. Договору, абонент зобов'язався сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах Договору.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, позивачем на виконання умов Договору надано відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за період з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року на суму 126 573, 05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів про зняття показань з приладу обліку, розшифровками рахунків абонента та реєстрами дебетових повідомлень; з яких відповідачем сплачено 75 012,05 грн., відтак заборгованість становить 50 296,29 грн.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) згідно ст. 901 ЦК України зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як було встановлено судом, відповідачем сплачено суму основну боргу в розмірі 50 296,29 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 154 від 14.12.2015 року.

У відповідності до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки, відповідачем сплачено розмір основної заборгованості за Договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині її стягнення ( 50 296,29 грн.) за відсутності предмету спору в цій частині.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні приписи містять ст.ст.525, 526 ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 22 959,83 грн., трьох процентів річних в розмірі 1164,87 грн., то апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначено період для нарахування індексу інфляції та 3 % річних, а відтак здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення процентів за період прострочення та втрат від інфляції, місцевий суд правомірно стягнув з відповідача індекс інфляції в розмірі 6 219,31 грн. та 3% річних в розмірі 643,50 грн. та законно відмовив у задоволенні позову про стягнення 16 740, 52 грн. індексу інфляції та 521,37 грн. 3% річних.

Приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Передбачений ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється на підставі ст. 3 цього Закону від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 13463,30 грн., відповідач просив зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій в порядку п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України, посилаючись на сплату суми основної заборгованості та те, що є неприбутковою організацією, не здійснює господарської діяльності, його створено з метою забезпечення мешканців будинку належними комунальними послугами, за для утримання і використання спільного майна будинку та прибудинкової території.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст.551 ЦК України).

Відповідно до п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК).

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

З огляду на наведене Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про законність рішення місцевого суду в частині обґрунтованості клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій та розміру пені до 1000,00 грн.

Крім цього, п. 4.6. Договору сторони погодили, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф в розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження безпідставної відмови відповідача від виконання своїх зобов'язань вимога позивача про стягнення з нього штрафу в розмірі 2 512,82 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

При частковому задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду щодо того, що спір у справі виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення його заснованих на законодавстві вимог).

Враховуючи наведене вище та те, що відповідачем здійснено погашення частини боргу після звернення позивача до суду та порушення провадження у справі, позов задоволено частково, судом першої інстанції правомірно розподілено судові витрати по справі, а саме: судовий збір покладено на позивача в сумі 258,99 грн., на відповідача - 1 097,00 грн.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/30579/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/30579/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун