РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/5433/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД

до товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРСТАЛЬ"

про стягнення 295 200,00 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники:

Від позивача Цуркан М.В.(дов. від 11.04.2016)

Ноздрін О.М. (дов. від 11.04.2016)

Від відповідача Лєдяєв С.Ю.(дов. від 18.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів у сумі 295 200,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.03.2016 порушено провадження у справі №910/5433/16 та призначено до розгляду на 14.04.2016.

14.04.2016 в судове засідання прибули представники позивача та відповідача і дали додаткові пояснення по справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, з тих підстав, що позивачем і відповідачем було здійснено всі дії, що свідчать про належне виконання сторонами предмету договору, також зазначив, що відсутні підстави вважати, що умови договору були неузгоджеиі між позивачем і відповідачем, а відтак і застосовувати положення ст. 1212 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, 15.01.2016 менеджером позивача засобами телефонного зв'язку було запитано у представника відповідача, щодо можливості придбання рулону нержавіючої сталі.

15.01.2016 на електронну пошту позивача відповідачем було направлено рахунок для оплати замовлення, а також договір поставки для підписання, свідоцтво ПДВ і виписку з державного реєстру на підприємство.

15.01.2016 рахунок було оплачено та запитано у відповідача документи, що підтверджують якість замовлення.

16.01.2016 у відповідь на запит відповідачем було направлено на електронну похпту позивача сертифікат перевірки (inspection certificate) № EN 10204/3.1 який забезпечує підтвердження того, що позивач замовляє, а відповідач збирається поставити саме нержавіючу сталь у рулонах (stainless steel coils).

25.01.2016 водієм позивача на умовах самовивозу за відповідною довіреністю було отримано товар за кількістю.

27.01.2016 після доставки товару до місцезнаходження позивача та його розпакування виявилося, що відповідачем було відвантажено не замовлений рулон нержавіючої сталі, а рулон оцинкованої сталі, що відрізняється за своїми внутрішніми характеристиками.

01.02.2016 у відповідь на повідомлення позивача про вказані обставини, відповідачем направлено лист №01.02.-1, згідно якого останній зазначає, що в замовлені не була конкретизована вимога.

02.02.2016 у відповідь на претензію позивача, відповідачем надіслано лист №0202-1, згідно якого зазначено, що останній не заперечує, що поставлено саме оцинкований рулон, так як позивачем не було конкретизовано характеристики товару при замовлені.

У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що між ним та позивачем не було погоджено предмет договору, а відтак договір є неукладеним, а оплата по ньому в сумі 295 200,00 грн. є безпідставно отриманою в силу ст. 1212 ЦК України.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями позивача та зазначає наступне:

Позивач просить повернути йому «безпідставно сплачені відповідачу кошти».

Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулюється Главою 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. В даному випадку відповідач дійсно набув майно в розмірі 295 200,00 грн.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. В даному випадку відповідач набув майно в розмірі 295 200,00 грн. шляхом перерахування даних коштів позивачем.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. В даному випадку набуття відповідачем коштів в розмірі 295 200,00 грн. відбулося в результаті виконання господарських зобов'язань, що існували між позивачем та відповідачем, а саме в силу договору поставки № ГРС0116 від 15.01.2016.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.24) ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковим переказом вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Крім того, порядок повернення помилково перерахованих коштів, отриманих неналежним отримувачем без достатніх підстав, регулюється постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" (надалі - Інструкція). Відповідно до пункту 1.4. Інструкції під терміном помилкове списання/зарахування коштів розуміється списання/зарахування коштів, внаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача. У вищевказаному пункті Інструкції під терміном неналежний платник розуміється особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, в свою чергу під терміном неналежний отримувач розуміється особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

У відповідності з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідач в судових засідання подав суду належні та допустимі докази в підтвердження наявності обов'язків у позивача на перерахування йому спірної суми. Зокрема відповідач подав:

1. Копію Договору поставки № І'РС01 1 6 від 15.01.2016, що підписаний в скані.

2. Копію Рахунку-фактури № ГС-0012148 від 15.01.2016.

3. Копію Платіжного доручення № 10080 від 20.01.2016.

4. Копію Видаткової накладної № ГС-2501-01 від 25.01.2016.

5. Копію Довіреності на отримання товару № 1829 від 20.01.2016.

6. Копію Довіреності на представника за Вих. № 1/16 від 18.01.2016.

Усі перелічені документи приймаються судом у якості доказів в підтвердження факту наявності заборгованості з боку позивача перед відповідачем.

Отже, судом встановлено, що між ТОВ «Горсталь» (відповідач) та ТОВ «Айсберг» ЛТД (позивач) у порядку обміну факсокопіями, було укладено Договір поставки № ГРС0116 від 15.01.2016, про що свідчать підписи керівників та відтиски печаток позивача і відповідача на відповідному Договорі (скан копія в матеріалах справи).

Відповідно до умов п. 1.1. договору, постачальник (відповідач) зобов'язаний передати у власність, а покупець (позивач) прийняти та оплатити на умовах викладених в даному договорі, металопрокат (далі по тексту «Товар»), сортамент, кількість га ціна якого вказані у рахунках-фактурах. оформлених як додатки до даного договору, які є його невід'ємними частинами.

Положеннями п. 3.4. договору передбачено, що оплата свідчить про згоду покупця (позивача) із характеристиками товару, вказаними постачальником (відповідачем) у рахунку-фактурі.

Згідно з п. 5.1. договору, товар приймається покупцем відповідно до видаткової накладної.

Відтак, на виконання умов укладеного договору (шляхом обміну факсокопіями). покупець (позивач) замовив товар у постачальника (відповідача), на погодження замовлення. позивача відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № ГС-0012148 від 15.01.2016 (далі по тексту рахунок) на оплату замовленого позивачем товару, а саме: Рулон 0,5x1250 (бухта) 6,15т. на суму 295 200,00 грн. (копія рахунку в матеріалах справи), в свою чергу позивач підтвердив характеристики

замовленого товару шляхом оплати вказаного рахунку згідно платіжного доручення № 10080 від 20.01.2016 (копія платіжного доручення в матеріалах справи), після чого відповідач здійснив поставку замовленого позивачем товару, що підтверджується підписаною відповідачем і позивачем (в особі Завідуючого складом комплектуючих виробів - Т'уркевича Олександра Глібовича, уповноваженого Довіреністю № 1829 від 20.01.2016(копія в матеріалах справи) видатковою накладною № ГС-2501-01 від 25.01.2016 (копія видаткової накладної в матеріалах справи).

Отже, позивачем і відповідачем було здійснено всі дії, що свідчать про належне виконання сторонами договору.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ).

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач набув кошти в розмірі 295 200,00 грн. правомірно в результаті виконання господарських домовленостей, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представників сторін. Отже, в даному випадку не може йти мова про безпідставність одержання коштів відповідачем, оскільки підстава для їх отримання була. Відтак позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 295 200,00 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач належним чином не довів, що відповідач набув спірні грошові кошти у розмірі 295 200,00 грн. неправомірно.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 20.04.2016