ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 квітня 2016 р. Справа № 902/1584/15

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Колбасова Ф.Ф., суддів Білоуса В.В., Яремчука Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик", (21020, м. Вінниця, вул. 1-го Травня, 158)

до: Підприємства "Гассіб" з іноземною інвестицією, (21100, м. Вінниця, вул. Свердлова, 28)

про стягнення 1 542 769,76 дол. США та 5 515 089,93 грн

за участю секретаря судового засідання Здорик Я.С.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 5 від 07.04.2016;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Підприємства "Гассіб" з іноземною інвестицією заборгованості за Генеральним кредитним договором №03/13 від 31.01.13р., в тому числі:

- по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: кредит в сумі 992 500 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 49 394,11 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 119 995,62 доларів США, пеню за прострочення сплати відсотків 3628,57 доларів США, всього 1 165518,3 долари США, що еквівалентно 27838003,65 грн, місію в розмірі 55 140,02 грн, пеню за прострочення сплати комісії 4219,23 грн;

- по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: кредит у сумі 463 000 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 23 041,53 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 55 299,51 долари СІІІА, пеню за прострочення сплати відсотків 1 692,67 долари США, а всього 543 033,71 долар США, що еквівалентно 12 970 173,09 грн, місію в розмірі 51 445,51 грн та пеню за прострочення сплати комісії 3936,53 грн. Всього еквівалент станом на 30.11.2015р. в сумі 40 922 918,02 грн.

Ухвалою суду від 07.12.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1584/15 та призначено її до розгляду на 22.12.2015 р.

Ухвалою суду від 22.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 12.01.2016 р., у зв'язку з ненаданням сторонами витребуваних судом доказів необхідних для вирішення спору по суті.

11.01.2016 року позивачем подано до суду заяву від 11.01.2016р. про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що на час розгляду справи в суді, а саме станом на 31.12.2015р. сума заборгованості збільшилась по нарахованих відсотках та комісії, а пеня по прострочених відсотках та кредиту була перерахована в гривні. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Генеральним кредитним договором №03/13 від 31.01.13р., в тому числі:

- по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: кредит в сумі 992500 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 59509,44 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 3537810,20 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 123018,46 грн, комісію в розмірі 86483,18 грн, пеню за прострочення сплати комісії 6279,81 грн;

- по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: кредит у сумі 463 000 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 27760,32 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 1635695,41 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 57386,00 грн, комісію в розмірі 62557,82 грн та пеню за прострочення сплати комісії 5859,05 грн.

Дана заява прийнята судом до розгляду відповідно до ст. 22 ГПК України.

12.01.2016р. до суду відповідачем подано відзив на позов, яким останній проти позову заперечив, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки наведені позивачем розрахунки основного боргу, пені, відсотків та комісії не відповідають умовам Генерального кредитного договору № 03/13 від 13.01.2013р., кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013р., кредитному договору № 03/13-3 від 30.01.2014р.

В судовому засіданні 12.01.2016р. оголошено перерву на 18.01.2016р.

Ухвалами суду від 18.01.2016р. та від 04.02.2016р. розгляд справи відкладався на 04.02.2016р. та 18.02.2016р. у зв'язку з ненаданням сторонами витребуваних судом доказів та для надання можливості сторонам врегулювати спір мирним шляхом.

На підставі заяви судді, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 18.02.2016 р., на підставі протоколу автоматичного визначення для розгляду справи №902/1584/15 створено колегію у складі трьох суддів: головуючого судді Колбасова Ф.Ф., суддів: Білоуса В.В., Яремчука Ю.О., яка ухвалою від 19.02.2016р. прийняла справу до провадження та призначила судове засідання на 15.03.2016 р.

У зв'язку з ненаданням сторонами витребуваних судом доказів та неявкою в судове засідання представника відповідача, ухвалою суду від 15.03.2016р. розгляд справи відкладено на 05.04.2016р.

Ухвалою суду від 05.04.2016р. розгляд справи відкладено на 18.04.2016р. у звязку з ненаданням відповідачем витребуваних судом доказів та неявкою останнього в судове засідання.

В судовому засіданні 18.04.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви від 11.01.2016р. про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання втретє не з'явився. При цьому, суд констатує, що відповідачем не подано доказів витребуваних судом ухвалами від 07.12.2015р., 22.12.2015р., 18.01.2016р., 04.02.2016р., 19.02.2016р., 15.03.2016р., 05.04.2016р., в тому рахунку доказів в обґрунтування заперечень на позов викладених у відзиві від 12.01.2016р.

Натомість 18.04.2016р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про його відхилення, виходячи з наступних міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Отже, на думку суду, відповідач не був позбавлений можливості, в разі зайнятості даного представника 18.04.2016р. в розгляді іншої справи, видати доручення іншій особі для представництва інтересів підприємства в суді, в тому рахунку укласти угоду з адвокатом або з'явитись в судове засідання безпосередньо керівнику відповідача.

Крім того, як вбачається з клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 18.04.2016р., мотивом звернення з даним клопотанням про відкладення слухання є участь представника відповідача ОСОБА_2 в іншому засіданні по справі за позовом ТОВ «Нексил Форд Буд» до ТОВ «Коммерс енерджи компані». Разом з тим до даного клопотання не додано доказів представництва інтересів ОСОБА_2 однієї зі сторін у зазначеній вище справі.

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого клопотання, а тому відхиляє його.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

31.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк" Хрещатик" (за договором -кредитор) та Підприємством "Гассіб" з іноземною інвестицією (за договором -позичальник) укладений генеральний кредитний договір № 03/13, відповідно до п. 1.1. якого, кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у розмірі 500000 доларів США терміном дії з 31.01.2013р. по 30.01.2015р., в межах якого здійснюються кредитні операції в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в рамках цього генерального договору, в порядку і на умовах, передбачених цим генеральним договором та договорами.

30.09.2013р. між сторонами укладено додатковий договір № 2 до генерального кредитного договору № 03/13 від 31.01.2013р., відповідно до якого п. 1.1. Генерального договору було викладено в новій редакції: "Кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у розмірі 1490 000 доларів США терміном на 31 місяць до 29.08.2015р., в межах якого здійснюються кредитні операції в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в рамках цього генерального договору, в порядку і на умовах, передбачених цим генеральним договором та договорами".

30.01.2014р. між сторонами укладено додатковий договір № 4 до генерального кредитного договору № 03/13 від 31.01.2013р., відповідно до якого п. 1.1. Генерального договору було викладено в новій редакції: "Кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у розмірі 1470 000 доларів США строком до 19 місяців терміном з 30.01.2014р. до 29.08.2015р., в межах якого здійснюються кредитні операції в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в рамках цього генерального договору, в порядку і на умовах, передбачених цим генеральним договором та договорами.".

19.12.2014р. між сторонами укладено додатковий договір № 4 до генерального кредитного договору № 03/13 від 31.01.2013р., відповідно до якого п. 1.1. генерального договору викладено в новій редакції, а саме: « 1.1. Кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у розмірі 1455500 доларів США терміном дії з 19.12.2014р. по 29.08.2015р., в межах якого здійснюються кредитні операції в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в рамках цього генерального договору, в порядку і на умовах, передбачених цим генеральним договором та договорами».

В рамках вказаного Генерального кредитного договору між банком та позивальником був укладений кредитний договір № 03/13-2 від 30.09.2013р., відповідно до п. 1.1. якого кредитор відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію, далі-кредит, з лімітом у сумі 1 000000 дол. США, строком до 24 місяців з 30.09.2013р. по 29.08.2015р. терміном повернення кредитних коштів 29.08.2015р. згідно з графіком, зазначеним у п.3.3., зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунком 12% річних.

На підставі п. 3.6 кредитного договору № 03/13-2 від 30.09.2013р. позичальник сплачує на користь кредитора щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,05% від залишку кредитної заборгованості в національній валюті по офіційному курсу Національного банку України на день її сплати.

Додатковими договорами № 1 від 31.03.2014р., № 2 від 05.05.2014р., № 3 від 28.05.2014р., № 4 від 27.6.2014р., № 5 від 01.09.2014р. до кредитного договору від 30.09.2013р. № 03/13-2, сторони вносили зміни. Зокрема, додатковим договором від 01.09.2014р. № 5 сторони передбачили, сплату процентів за користування кредитом із розрахунку 12% річних з дня отримання кредитних коштів по 31.10.2014р., з 01.11.2014р. по 30.06.2015р. - із розрахунку 11% річних, з 01.07.2015р. до 29.08.2015р. - із розрахунку 12% річних.

Додатковим договором № 6 від 19.12.2014р. сторони виклали п. 3.3., 5.5. кредитного договору від 30.09.2013р. № 03/13-2 в новій редакції та доповнили пунктом 5.6.

В рамках вказаного Генерального кредитного договору між банком та позивальником був укладений кредитний договір № 03/13-3 від 30.01.2014р., відповідно до п.1.1 якого кредитор відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію, далі-кредит, з лімітом у сумі 470 000 дол. США, строком на 12 місяців з 30.01.2014р. по 29.01.2015р. терміном повернення кредитних коштів 29.01.2015р. згідно з графіком, зазначеним у п. 3.3., зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунком 12% річних.

Згідно п. 3.6. кредитного договору № 03/13-3 від 30.01.2014р. позичальник сплачує на користь кредитора щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,1% від залишку кредитної заборгованості в національній валюті по офіційному курсу Національного банку України на день її сплати.

Додатковими договорами № 1 від 31.03.2014р., № 2 від 05.05.2014р., № 3 від 28.05.2014р., № 4 від 27.6.2014р. до кредитного договору від 30.01.2014р. № 03/13-3, сторони вносили зміни.

Додатковим договором № 5 від 01.09.2014р. до кредитного договору від 30.01.2014р. №03/13-3, сторони виклали п. 1.1. кредитного договору в новій редакції: «Кредитор відкриває позичальнику на умовах Генерального договору від 31.01.2013р. № 03/13, відкличну відновлювальну кредитну лінію, далі-кредит, з лімітом у сумі 470 000 дол. США, строком на 12 місяців з 30.01.2014р. по 29.01.2015р. терміном повернення кредитних коштів 29.01.2015р. згідно з графіком, зазначеним у п. 3.3., зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунком 12% річних з дня отримання кредитних коштів по 31.10.2014р., а з 01.11.2014р. - в розмірі 11% річних».

Додатковим договором № 6 від 19.12.2014р. до кредитного договору від 30.01.2014р. №03/13-3, сторони виклали п. 1.1. кредитного договору в новій редакції: «Кредитор відкриває позичальнику на умовах Генерального договору від 31.01.2013р. № 03/13, відкличну відновлювальну кредитну лінію, далі-кредит, з лімітом у сумі 463 000 дол. США, строком до 9 місяців з 19.12.2014р. по 29.08.2015р. терміном повернення кредитних коштів 29.08.2015р. згідно з графіком, зазначеним у п. 3.3., зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунком 11% річних з 19.12.2014р. по 30.06.2015р. та 12% річних з 01.07.2015р. до 29.08.2015р.», виклали п. 3.3., п. 3.6., п. 5.5 кредитного договору від 30.09.2013р. № 03/13-2 в новій редакції та доповнили пунктом 5.6.

Згідно з п. 7.2. Генерального кредитного договору від 31.01.2013р. № 03/13 позичальник зобовязався забезпечити своєчасне повернення кредитних коштів, сплату нарахованих відсотків та комісій відповідно до умов Генерального договору і договорів.

Відповідно до укладеного кредитного договору № 03/13-2 від 30.09.2013р. ПАТ «КБ «Хрещатик» надав позичальнику Підприємству "Гассіб" з іноземною інвестицією кредит з лімітом у сумі 1000 000 дол. США, а на виконання умов кредитного договору № 03/13-3 від 30.01.2014р. ПАТ «КБ «Хрещатик» надав позичальнику Підприємству "Гассіб" з іноземною інвестицією кредит з лімітом у сумі 470 000 дол. США, що стверджується розпорядженнями № 23/1831 від 11.10.2013р., № 23/2184 від 14.11.2013р., № 23/200 від 30.01.2014р. та банківськими виписками по особовому рахунку.

Проте, позичальник Підприємство "Гассіб" з іноземною інвестицією, своє зобов'язання по сплаті щомісячних платежів у строки, погоджені сторонами в графіку повернення кредиту не виконало, в зв'язку з чим у позичальника виникла заборгованість із прострочення сплати коштів за тілом кредиту, відсотків за користування ним та комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

17.11.2015р. ПАТ «КБ «Хрещатик» направило Підприємству "Гассіб" з іноземною інвестицією претензію № 84-04/2757 від 16.11.2015р. по кредитному договору № 03/13-2 від 30.09.2013р. та № 84-04/2758 від 16.11.2015р. по кредитному договору № 03/13-3 від 30.01.2014р. про погашення заборгованості за кредитними договорами, що стверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №240. Однак зазначені претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Вказані вище обставини щодо не сплати позичальником заборгованості за генеральним та кредитними договорами, змусило позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Підприємства "Гассіб" з іноземною інвестицією, з урахуванням наданої банком заяви про збільшення позовних вимог, станом на 31.12.2015р. заборгованості за Генеральним кредитним договором №03/13 від 31.01.13р., а саме:

- по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: кредит в сумі 992500 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 59509,44 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 3 537 810,20 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 123018,46 грн, комісію в розмірі 86483,18 грн, пеню за прострочення сплати комісії 6279,81 грн;

- по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: кредит у сумі 463 000 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 27760,32 доларів США, пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 1 635 695,41 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 57386,00 грн, комісію в розмірі 62557,82 грн та пеню за прострочення сплати комісії 5859,05 грн.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 названої статті встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24.09.2014р. та № 6-190цс15 від 16.09.2015р.

Як свідчать матеріали справи, позивачем документально підтверджено наявність банківської ліцензії Національного банку України за №158 від 25.05.2010р., дозволу Національного банку України №158-5 від 25.05.2010р. та додатку до нього.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на момент укладення Договору у відповідача були наявні всі дозвільні документи, які б надавали йому право здійснювати операції з валютними цінностями (в тому числі, надавати в кредит грошові кошти в іноземній валюті та отримувати такі кошти від відповідача в якості часткового погашення кредиту).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем зобов'язання щодо своєчасного повернення сум кредиту за кредитними договорами не виконано. Крім цього, відповідачем не виконано зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, всупереч наведеним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами та комісії, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів), а тому позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та правомірними, оскільки відповідають чинному законодавству та умовам укладених сторонами договорів.

Перевіркою розрахунків, судом не виявлено помилок, а тому позовні вимоги, а саме:

- по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: кредит в сумі 992500 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 59509,44 доларів США, комісія в розмірі 86483,18 грн;

- по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: кредит у сумі 463 000 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 27760,32 доларів США, комісія в розмірі 62557,82 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 3537810,20 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 123018,46 грн та пеню за прострочення сплати комісії 6279,81 грн; по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 1635695,41 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 57386,00 грн та пеню за прострочення сплати комісії 5859,05 грн нарахованих по 31.12.2015, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 10.3 Генерального кредитного договору, в редакції додаткового договору №4 від 19.12.2014р. до Генерального договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань з повернення кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісій за умовами договору позичальник зобовязаний сплатити кредитору штрафні санкції (пеню) в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачуються штрафні санкції (пеня). Нарахування штрафних санкцій (пені) здійснюється з наступного календарного дня, що настає за днем невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором від суми простроченого платежу за кожен день прострочки виконання зобовязань. Нарахування штрафних санкцій (пені) припиняється з дня виконання простроченого зобовязання (день погашення включається до розрахунку простроченого платежу) або в межах строків позовної давності, визначеної цим договором.

На підставі п. 10.13 Генерального договору, в редакції додаткового договору №4 від 19.12.2014р. до Генерального договору, строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами 3 роки, в тому числі вимоги по поверненню процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафних санкцій (неустойки) за несвоєчасну сплату процентів, комісій та кредиту, та інших видатків, понесених кредитором під час виконання умов Генерального договору та/або договорів.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 15/066 від 01.04.2015р.

Враховуючи вищевикладене заявлення позивачем вимог про стягнення пені в гривні є правомірним та обґрунтованим, оскільки відповідає чинному законодавству та умовам укладених сторонами договорів.

Перевіркою розрахунку пені, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені:

- по договору №03/13-2 від 30.09.2013 року: пені за прострочення повернення кредиту в сумі 3537810,20 грн, пені за прострочення сплати відсотків в сумі 123018,46 грн, пені за прострочення сплати комісії 6279,81 грн;

- по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014 року: пені за прострочення повернення кредиту в сумі 1635695,41 грн, пені за прострочення сплати відсотків в сумі 57386,00 грн, пені за прострочення сплати комісії 5859,05 грн нарахованих по 31.12.2015, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача наведені у відзиві на позов не беруться судом до уваги, з огляду на їх необґрунтованість, оскільки відповідачем так і не додано до матеріалів справи контррозрахунків заборгованості та штрафних санкцій, які неодноразово витребовувались судом.

Враховуючи вище викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України.

18.04.2016 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Підприємства "Гассіб" з іноземною інвестицією, (21100, м. Вінниця, вул. Свердлова, 28) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", код 19364259 (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А) в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик", (21020, м.Вінниця, вул. 1-го Травня, 158) заборгованість за Генеральним кредитним договором №03/13 від 31.01.2013р., в тому числі: за кредитним договором №03/13-2 від 30.09.2013р. - кредит в сумі 992500 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 59509,44 доларів США; заборгованість за кредитним договором №03/13-3 від 30.01.2014 р. - кредит у сумі 463 000 доларів США, відсотки за користування кредитом у сумі 27760,32 доларів США.

3. Стягнути з Підприємства "Гассіб" з іноземною інвестицією, (21100, м. Вінниця, вул. Свердлова, 28) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", код 19364259 (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А) в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ "КБ "Хрещатик", (21020, м.Вінниця, вул. 1-го Травня, 158) заборгованість за Генеральним кредитним договором №03/13 від 31.01.2013р., в тому числі: пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 3 537 810,20 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 123018,46 грн, комісію в розмірі 86483,18 грн, пеню за прострочення сплати комісії в сумі 6279,81 грн по кредитному договору №03/13-2 від 30.09.2013р.; пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 1635 695,41 грн, пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 57386,00 грн, комісію в розмірі 62557,82 грн та пеню за прострочення сплати комісії в сумі 5859,05 грн. по кредитному договору №03/13-3 від 30.01.2014р.; 182700,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 квітня 2016 р.

Головуючий суддя Колбасов Ф.Ф.

судді Білоус В.В.

ОСОБА_3

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21100, м. Вінниця, вул. Свердлова, 28)