ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 909/1172/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради за вих. №1866/12-17/в від 16.12.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/6119/15 від 21.04.2015р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2015р.

у справі № 909/1172/15

за позовом: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Сіті" (надалі ТзОВ "Арсенал Сіті"), м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № А-6/401 від 10.01.2007р.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 1816/01-20/14-в від 02.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 65 від 19.10.2015р.)

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2015р. у справі № 909/1172/15 (суддя Калашник В.О.) відмовлено в задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до ТзОВ "Арсенал Сіті" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № А-6/401 від 10.01.2007р. та зобовязання повернути земельну ділянку площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О.Сорохтея на території колишнього військового містечка №13 в місті Івано-Франківську.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що спірний договір відповідає загальним вимогам законодавства, необхідних для чинності правочину визначеними відповідно до ст. 203 ЦК України, а відтак відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним, як це передбачено ст. 215 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані нею докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховано, що обовязковість ухвалення радою рішення про передачу в оренду земельних ділянок визначена ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" і повинно вирішуватись на пленарному засіданні сесії. Проте, договір оренди землі від 10.01.2007р. був укладений між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-І" правонаступником якого є ТзОВ "Арсенал Сіті", на виконання постанови господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2006р. винесеної у адміністративній справі №А-6/401. Укладаючи спірний договір оренди землі, Івано-Франківська міська рада не виявила своєї волі на його укладення, оскільки рішення по даному питанню радою не приймалось. Враховуючи, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014р. було скасовано постанову господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2006р. у справі №А-6/401, скаржник вважає, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без належних правових підстав.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 24.12.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 21.01.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.02.2016р.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням в.о. голови суду від 11.02.2016р. внесено зміни в склад колегії суддів для розгляду справи № 909/1172/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 11.02.2016р. оголошено перерву до 03.03.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 03.03.2016р. оголошено перерву до 24.03.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю головуючої-судді ОСОБА_5 розгляд даної справи 24 березня 2016р. не відбувся, учасники судового процесу були додатково повідомлені під розписку про перенесення судового засідання на 04.04.2016р.

Ухвалою суду від 04.04.2016р. розгляд справи відкладено на 14.04.2016р.

Скаржник в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/391/16 від 21.01.2016р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2006р. у справі №А-6/401 було визнано неправомірними дії Івано-Франківської міської ради по відмові ТзОВ "Маодот-І" у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - Є.ОСОБА_8Сорохтея для комплексної забудови житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка №13 в. м. Івано-Франківську. Зобовязано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в оренду вказаної земельної ділянки та зобовязано укласти з ТзОВ "Маодот-І" договір оренди на земельну ділянку (а.с. 8-9).

На виконання зазначеного судового рішення, 10.01.2007р. між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-1" було укладено договір оренди землі, посвідчений нотаріально та зареєстрований у Івано-Франківському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель внесено запис від 11.01.2007р. за №005 (а.с. 7).

На підставі вказаного договору оренди землі, Івано-Франківська міська рада передала, а орендар (ТзОВ "Маодот-1") прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 17,3641 га для забудови житлового мікрорайону в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О.Сорохтея в місті Івано-Франківську.

Проте, 03.07.2014р. постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №9104/321192/10 було скасовано постанову господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2006р. у справі №А-6/401 та прийнято нову постанову, в якій позовні вимоги ТзОВ "Арсенал Сіті" до Івано-Франківської міської ради задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківської міської ради щодо незабезпечення розгляду питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду ТзОВ Арсенал Сіті земельної ділянки площею 17,3641 гектара в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О. Сорохтея для комплексної забудови житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка №13 у м. Івано-Франківську, та зобовязано Івано-Франківську міську раду розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Арсенал Сіті" земельної ділянки площею 17,3641 гектара в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О. Сорохтея на сесії ради. В задоволенні решти позовних вимог щодо зобовязання укласти з ТзОВ "Маодот-І" договір оренди на земельну ділянку - відмовлено (а.с. 11-13).

Позивач вважає, що оскільки, спірний договір оренди землі був укладений на підставі рішення суду, яке на даний час скасоване та, враховуючи, що сесією Івано-Франківської міської ради на пленарному засіданні рішення про надання в оренду земельної ділянки відповідачу не приймалось, то відповідно відповідач користується спірною земельною ділянкою без належних правових підстав.

В звязку з чим Івано-Франківська міська рада звернулася до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеної між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-1", правонаступником якого є відповідач, ТзОВ "Арсенал Сіті" від 10.01.2007р. (зареєстрований у Івано-Франківському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель внесено запис за №005 від 11.01.2007р.). та зобовязання ТзОВ "Арсенал Сіті" повернути Івано-Франківській міській раді земельну ділянку площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О.Сорохтея на території колишнього військового містечка №13 в місті Івано-Франківську.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК, зокрема визнання правочину недійсним.

У листі ВСУ від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначено, що визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК). Його застосування регулюється ст. ст. 215 - 236 ЦК.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р.).

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним укладеного між сторонами у справі договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Порядок укладення договору оренди землі встановлений ст. 16 Закону України «Про оренду землі», зокрема, особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради - сесії.

Отже, зазначеними нормами матеріального права встановлено, що обов'язковою умовою передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про надання земельної ділянки в оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 10.10.2006р. розглянуто звернення ТзОВ "Маодот-1" про погодження місця розташування земельної ділянки та внесено зміни в п.1.7 рішення ІV сесії пятого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 06.07.2006р. "Про матеріали погодження місця розташування земельних ділянок " та викладено його в наступній редакції:

"Погодити матеріали погодження місця розташування земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Маодот-1" орієнтовною площею 18.0000 га в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О. Сорохтея, для комплексної забудови житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка №13 (рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29.08.2006р. №315 про передачу функцій "Замовника" на будівництво від Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України).

Дати дозвіл ТзОВ "Маодот-1" на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" (а.с. 26).

Однак, рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в матеріалах справи відсутнє.

Як вбачається з матеріалів справи, підстави та порядок набуття права відповідача на оренду спірної земельної ділянки були предметом розгляду справи № А-6/401 господарського суду Івано-Франківської області, в результаті чого 22.12.2006р. судом було прийнято постанову, якою визнано неправомірними дії Івано-Франківської міської ради по відмові ТзОВ "Маодот-І" у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - Є.ОСОБА_8Сорохтея для комплексної забудови житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка №13 в. м. Івано-Франківську. Зобовязано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в оренду вказаної земельної ділянки та зобовязано укласти з ТзОВ "Маодот-І" договір оренди на земельну ділянку (а.с. 8-9).

Дана постанова набрала законної сили та була обов'язковою для виконання на всій території України в силу ст. 15 ГПК України і ст.124 Конституції України.

Саме на виконання вказаного судового рішення між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-1", 10.01.2007р. був укладений спірний договір оренди землі, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований у Івано-Франківському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України за №005 (а.с. 7).

В подальшому постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014р. було скасовано постанову господарського суду Івано-Франківської області у справі № А-6/401 від 22.12.2006р. (а.с. 11-13).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із змісту статті 203 ЦК України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі (частина третя цієї статті).

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.

Таким чином, волевиявлення відповідного органу місцевого самоврядування як орендодавця, в даному випадку, виражається у формі прийнятого рішення таким органом і реалізується лише шляхом укладення договору оренди.

У відповідності до п.2.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності,є наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки. Водночас зобов»язання цього органу в судовому порядку укласти такий договір за відсутності зазначеного рішення є неможливим (крім випадку, передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України), оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію.

Тобто, питання надання земель комунальної власності в оренду належить до виключної компетенції міської ради.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з п.2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2011 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчинені яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недісними) згідно із судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов»язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як зазначалося вище, частиною 1 статті. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинної на момент укладення спірного договору оренди) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відтак, покликання відповідача на те, що на момент укладення договору оренди землі - 10.01.2007р. постанова господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2006р. у справі №А-6/401, як підстава укладення договору, була чинна (не скасована), не заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки вказана постанова була незаконною з моменту її прийняття господарським судом (суперечила статті 124 ЗК України).

Щодо твердження відповідача, що укладанню спірного договору оренди землі передував ряд домовленостей між позивачем та відповідачем, зокрема договір про співпрацю від 18.01.2006р., за умовами якого сторони дійшли згоди спільно освоювати земельну ділянку загальною площею 17,36 га військового містечка №13 по вул. Національної гвардії в м. Івано-Франківську (а.с. 27-31), що на його думку, позивач фактично висловив свою волю на укладення договору оренди землі від 10.01.2007р., то суд апеляційної інстанції зазначає, що укладення між позивачем та міською радою договорів про співпрацю в будь-якому разі не повинні суперечити та не повинні змінювати вимог законодавства щодо порядку надання земельних ділянок в оренду, зокрема, щодо обов'язковості прийняття радою відповідного рішення.

Підставою для визнання договору оренди землі недійсним може бути, зокрема, порушення підстав та порядку набуття права на оренду земельної ділянки, передбачених Земельним кодексом України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вимога позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № А-6/401 від 10.01.2007р., укладеного між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-1", правонаступником якого є ТзОВ "Арсенал Сіті", є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, оскільки, укладаючи спірний договір оренди землі, Івано-Франківська міська рада не виявила своєї волі на його укладення, рішення сесією Івано-Франківської міської ради на пленарному засіданні не приймалось.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи, що оспорюваний договір, який укладений між позивачем та відповідачем є недійсним в силу вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, відтак у ТзОВ "Арсенал Сіті" є обов'язок повернути Івано-Франківській міській раді земельну ділянку площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О.Сорохтея на території колишнього військового містечка №13 в місті Івано-Франківську.

Посилання відповідача на те, що на орендованій земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна, які введені в експлуатацію, що підтверджується відповідними деклараціями про готовність обєктів до експлуатації (долучених до матеріалів апеляційного провадження), колегія суддів зазначає наступне.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - об'єкти) визначає Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" (в редакції чинної станом на момент подання вказаних декларацій) та ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, відповідно до вимог п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п. 11 Порядку).

Зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього (п. 13 Порядку).

З огляду на викладене та, розуміючи, що відповідачем здійснено будівництво багатоквартирних будинків на спірній земельній ділянці, представником позивача в судових засіданнях неодноразово наголошувалось на тому та зазначено в апеляційній скарзі про те, що метою подання даного позову є приведення спірного правочину у відповідність до законодавством., оскільки станом на 2016 рік проект землеустрою на спірну земельну ділянку не затверджений, що є грубим порушенням ЗУ «Про землеустрій».

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд не спростував належним чином доводи, наведені позивачем, не надав правової оцінки тим обставинам, на які покликається Івано-Франківська міська рада, відтак, , суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання апеляційної скарги на рішення суду - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз.2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів зясувала, що позивачем, при зверненні до місцевого господарського суду, було заявлено дві немайнові позовні вимоги, за які сплачено 2 436,00 грн. судового збору (а.с. 160). Натомість, скаржником Івано-Франківською міською радою, при поданні апеляційної скарги, було сплачено судовий збір лише в розмірі однієї позовної вимоги, а саме 1 339,80 грн.

У п. 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.20013р. зазначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів ч.1-ч.4 ст. 49 ГПК.

Статтею 49 ГПК України визначено, що судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне достягнути з відповідача в дохід державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 339,80 грн.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради задоволити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2015р. у справі № 909/1172/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № А-6/401 від 10.01.2007р., укладений між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Маодот-1", правонаступником якого є ТзОВ "Арсенал Сіті" (зареєстрований у Івано-Франківському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель внесено запис за №005 від 11.01.2007р.).

Зобовязати ТзОВ "Арсенал Сіті" повернути Івано-Франківській міській раді земельну ділянку площею 17,3641 га в межах вулиць Національної Гвардії - ОСОБА_4 - О.Сорохтея на території колишнього військового містечка №13 в місті Івано-Франківську.

3. Стягнути з ТзОВ "Арсенал Сіті" (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії,3-А, код 34084772) на користь Івано-Франківської міської ради (76004, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського,21, код 33644700) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 339,80 грн.

4. Стягнути з ТзОВ "Арсенал Сіті" (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії,3-А, код 34084772) в дохід УДКСУ у Личаківському районі м. Львова (код за ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 339,80 грн.

5. Стягнути з ТзОВ "Арсенал Сіті" (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії,3-А, код 34084772) на користь Івано-Франківської міської ради (76004, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського,21, код 33644700) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 436,00 грн.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

7. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1