КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/31958/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Немеш В.М. довіреність № 01/04/16 від 01.04.16

від відповідача: Малиновська В.А. довіреність № б/н від 01.03.16

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року

у справі № 910/31958/15 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос-Арт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"

про стягнення 95 065, 27 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грос-Арт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 95 065,27 грн. в тому числі 77 305,15 грн. основного боргу, 1 608,17 грн. 3 % річних, 16 151,95 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу (національний) № 003411 від 25.10.2006 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару (а.с. 5-7).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/31958/15 від 03 березня 2016 року позов задоволено повністю (а.с. 176-180).

18 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15 скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31958/15 від 03 березня 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

28 березня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С., справу призначено до розгляду на 19 квітня 2016 року.

18 квітня 2016 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

19 квітня 2016 року від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії Додаткової угоди № 1 від 24.03.2015 р.

У судовому засідання 19 квітня 2016 року представник ТОВ "Торговий дім "Практікер Україна" надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15 та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ТОВ "Грос-Арт" у судовому засіданні 19 квітня 2016 року надав суду пояснення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

25 жовтня 2006 року між ТОВ "ГРОС-АРТ" (далі - постачальник, позивач) та ТОВ "Практікер Україна" (далі - практікер, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу (національний) № 0034/01BD2006 (далі - Договір) і Загальні умови поставки та надання послуг № 0034/03BD2006 (далі - Загальні умови поставки) (а.с. 11-14, 19-41).

01 березня 2011 року між ТОВ "ГРОС-АРТ" та ТОВ "Практікер Україна" укладено Додаток № 2 до Договору, відповідно до п. 1 якого було змінено порядковий номер Договору № 0034/01BD2006 на № 003411 (а.с. 15-16).

Відповідно до пункту 1.1. Договору умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між Практікер, з одного боку, та постачальником, з іншого боку. Постачальник визначає юридичну цінність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для регулювання відносин за цим договором застосовуються положення законодавства.

Відповідно до Загальних умови поставки, ці спеціальні умови поставки та надання послуг регулюють спеціальні умови поставок товарів Практікер постачальником та надання послуг постачальником з боку Практікер на основі договору купівлі-продажу та договору про умови, укладеного між сторонами, і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 3.7 Загальних умов поставки, замовлення вважається виконаним, коли постачальник поставив у визначений магазин у замовлені Практікер товари, а також було встановлено, що поставка відповідає усім досягнутим домовленостям, угоді та логістичній системі Практікер. Постачальник повинен поставити замовлені товари у вказаний у замовлені магазин. Поставка товарів здійснюється до пункту прийняття товару магазином.

Згідно з пунктом 4.3.1 Загальних умов поставки, кожна поставка повинна супроводжуватися накладною із зазначенням відповідного номеру замовлення. Якщо товар доставлено у декількох упаковках, у накладній має бути зазначено кожну упаковку на яку виписана накладна. У накладній повинно бути вказано, що ТОВ "Практікер Україна" є одержувачем.

Позивачем, на виконання умов договору купівлі-продажу (національний) № 003431, було поставлено товар, що підтверджується, наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с. 96, 100, 102, 104, 105, 107, 110, 114, 117, 120, 122, 125, 128).

За поставлений товар згідно вказаних видаткових накладних було проведено частковий розрахунок, у зв'язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар у розмірі 77 305,15 грн.

В подальшому, між ТОВ "Гросс-Арт", ТОВ "Практікер Україна" (найменування якого було змінено на ТОВ "Схід Відбудова") та ТОВ "Торговий дім "Практікер Україна" була підписана трьохстороння Додаткова угода № 1 до Договору, про зміну сторони (боржника у зобов'язанні), відповідно до якої всі права та обов'язки за Договором переходять від Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" (а.с. 17-18, 214).

Відповідно до п. 1 вказаної Додаткової угоди № 1: "враховуючи положення ст. 520 ЦК України та інших чинних на момент підписання цієї Угоди норм законодавства України, Сторони, з метою врегулювання відносин, які між ними склались, вирішили змінити одну із Сторін в зобов'язанні по Договору № 003411 від 25.10.2006 р. (надалі"Договір"), таким чином, всі права і обов'язки, якщо іншого не передбачено цією Угодою, за вказаним Договором переходять від Практикер до Нового покупця по Договору № 003411 від 25.10.2006".

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є лише поручителем за Договором № 003411 є хибними з огляду на те, що ст. 520 ЦК України враховуючи положення якої сторони вирішили замінити одну із сторін у зобов'язанні, встановлено, що Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Кредитор ТОВ "Грос-Арт" висловив свою згоду шляхом підписання вказаної додаткової угоди та завірення її печаткою товариства.

Крім того Додаткова угода № 1 у встановленому порядку не оспорена, не розірвана, не визнана недійсною; доказів протилежного суду подано не було.

Таким чином, Додаткова угода є дійсною, укладеною належним чином та є обов'язковою для виконання усіма учасниками процесу.

Відповідно до п. 4 вказаної Додаткової угоди: "Сторони стверджують, що з метою фіксації суми зобов'язань, які утворились на момент укладання цієї Додаткової угоди, Практикер та Постачальник укладають Акт звірки взаєморозрахунків".

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 року по 05.06.2015 року, який підписаний представниками покупця (ТОВ "Практикер Україна") та постачальника, станом на 05.06.2015 року заборгованість відповідача становить 77 305,15 грн. (а.с. 53).

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача 77 305,15 грн. основного боргу, 1 608,17 грн. 3 % річних, 16 151,95 грн. інфляційних втрат.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, розмір позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення повідомлених позивачем відомостей, а саме доказів сплати спірної суми заборгованості не надав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 77 305,15 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 1 608,17 грн. 3 % річних, та 16 151,95 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та погодженого сторонами порядку розрахунків, колегія суддів визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3% у сумі 1 608,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 16 151,95 грн. підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині покладення на відповідача витрат по оплаті послуг адвоката у розмірі 12 000,00 грн.

Так, відповідно до пункту 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 16.01.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

В якості доказів понесення вказаних витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 02.11.2015 р., укладений між позивачем та адвокатом Немеш В.М., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3815, рахунок - фактуру від 18.01.2016 р. на оплату 12 000,00 грн., копію банківської виписки з рахунку адвоката Немеш В.М. про перерахування 12 000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про стягнення з відповідача 12 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що правонаступником ТОВ "Практікер Україна" є ТОВ "Схід відбудова", а не ТОВ "Торговий дім "Практикер Україна", спростовуються тим, що відповідач суду першої інстанції доказів правонаступництва не надав, а апеляційна скарга мотивованого обґрунтування неможливості подачі вказаних документів до суду першої інстанції не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів зазначає, що відповідач, з моменту відкриття провадження у справі - з 23.12.2015 р. до прийняття рішення - 03.03.2016 р., мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, однак, наданими йому процесуальними правами не скористався, в судові засідання не з'являвся (представник Відповідача був присутній лише на останньому судовому засіданні), вимоги ухвал суду не виконував, письмового відзиву на позов не надавав, отже доводи апеляційної скарги у вказаній частині є також безпідставними.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі № 910/31958/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31958/15 від 03 березня 2016 року задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі №910/31958/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/31958/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко