номер провадження справи 22/7/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.04.2016 Справа № 908/210/15-г

Суддя Проскуряков К.В., розглянувши скаргу від 26.02.2016 за вих. № 4439 Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк розвитку» на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

За позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк розвитку (01135, Київська область, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 25)

До відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АО Техніка» (83001, Донецька область, м. Донецьк, пр. 25-річчя РСЧА, 7)

про стягнення 6445184,28 грн.

За участю: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бульвар Машинобудівників, 32)

Представники сторін:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

Від ВДВС: не зявився

СУТІНСТЬ СПОРУ:

04.03.2016 до господарського суду Запорізької області від Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк розвитку» надійшла скарга від 26.02.2016 за вих. № 4439 на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Ухвалою від 09.03.2016 вказану скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 06.04.2016. Ухвалою суду від 06.04.2016 розгляд скарги відкладено на 19.04.2016. Також, вказаною ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було відмолено.

Розгляд скарги відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Позивач (скаржник) у судове засідання 19.04.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд скарги за відсутності належним чином уповноваженого представника скаржника або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні скаржник не скористався.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до скарги № 4439 від 26.02.2016 скаржник просить суд: визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 по винесенню 15.02.2016 постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження по ВП № 50154600 про стягнення з ПАТ "АО Техніка" боргу на користь ПАТ «ВБР», протиправними та безпідставними; визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу ПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 по невиконанню рішення Господарського суду Запорізької області про стягнення з ПАТ "АО Техніка", протиправною та безпідставною; визнати бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управлітя ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 по неконтролюванню правильності й повноти виконання Наказу Господарського суду Запорізької області про стягнення з ПАТ "АО Техніка" на користь ПАТ "ВБР" сум боргу, протиправною та безпідставною; постанову головного державного виконавця Відділу ПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 15.02.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження по ВП №50154600 про стягнення з ПАТ "АО Техніка" на користь ПАТ "ВБР" сум боргу, скасувати; зобов'язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області: відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню Наказу від 24.03.2015 про примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі №908/21015-г, про стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства "АО Техніка" на користь ПАТ «ВБР» борг у розмірі 6 445 184,28 грн., провести виконавчі дії для повного, своєчасного виконання рішення Господарського суду Запорізької області про стягнення з ПАТ "АО Техніка" на користь ПАТ "ВБР" сум боргу," в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією «З організації примусового виконання рішень», саме про які й просив ПАТ "ВБР" у свої заяві про відкриття виконавчого провадження.

Також, скаржником заявлено клопотання про винесення окремої ухвали на підставі ст. 90 Господарського процесуального кодексу України у відношенні до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 та начальника цього Відділу ПВР ОСОБА_4 для направлення її нами до керівництва відповідного органу ДВС вищого рівня для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності його, та до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності його за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367 та ч. 2 ст. 382 КК України.

В порядку ст. 38 ГПК України витребувати з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області: Довідку з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень по ВП №50154600, яка формується з робочого комп'ютеру державного виконавця за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (внутрішній доступ); копії всіх матеріалів ВП № 50154600, завірених у відповідності до статті 88 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції "З організації примусового виконання рішень", Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби; повну відомість дій користувача "Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3В." за період з 11.02.2016 по 16.02.2016, яка формується з робочого комп'ютеру державного виконавця за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (внутрішній доступ).

Представники відповідача та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання 19.04.2016 вдруге не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце призначеного судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення на їх адреси відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд скарги без уповноважених представників відповідача та ВДВС або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило. Документи витребувані ухвалами суду від 09.03.2016 та від 06.04.2016 не надіслали. Своїм правом бути присутніми у судовому засіданні не скористалися.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців).

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку „Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Господарським судом Запорізької області складено Акти від 10.03.2016 та від 08.04.2016 про те, що ухвали господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 та від 06.04.2016 про прийняття до розгляду скарги на дії та бездіяльність ВДВС, не приймається до пересилання адресату, на підставі листа Запорізької дирекції УДППЗ Укрпошта № 04-16-416 від 30.03.2015.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.04.2016 місцезнаходженням ОСОБА_2 акціонерного товариства «АО Техніка» () є 83001, Донецька область, м. Донецьк, пр. 25-річчя РСЧА, 7.

Ухвали суду від 09.03.2016 та від 06.04.2016 № 908/210/15-г були розміщені на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб-сайту «Судова влада України» в мережі Інтернет.

Розглянувши матеріали скарги та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.03.2015 у справі №908/210/15-г позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «АО ТЕХНІКА» на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ» заборгованість за кредитним договором №KKPOG.224.010 від 19.09.2013 в розмірі 6445184, 28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «АО ТЕХНІКА» в доход Державного бюджету України 73080,00 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення судом видано накази від 24.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою № 2335 від 02.02.2016 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі №908/201/15-г.

15.02.2016 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, розглянувши заву про примусове виконання наказу суду від 24.03.2015 у справі №908/210/15-г, прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження у звязку з тим, що згідно виконавчого документа боржник знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. 25-річчя РСЧА, 7. Законами України Про боротьбу з тероризмом, Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та ін. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції. Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р та №128-р від 18.02.2015 було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної виконавчої влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій Україною території не провадяться.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

У постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2016 ВДВС посилається на два Закони України, а саме: „Про боротьбу з тероризмом та „Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції.

Однак, положення вказаних законів не передбачають, що знаходження боржника на території проведення АТО є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби.

Розпорядження Кабінету Міністрів України 07.11.2014 № 1085-р та №128-р від 18.02.2015, не є законами, які передбачають наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Фактично, вказаними розпорядженнями визначено конкретні населені пункти на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до пунктів 1-3 ст. 13 Закону України „Про судоустрій та статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Крім цього, вирішуючи справу Шмалько проти України Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004 дійшов наступного висновку: Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

З огляду на викладене вбачається, що виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження, тому відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац 11 підпункт 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011 № 2-рп/2011 р.)

Суд зазначає, що неможливість ВДВС надіслати боржникові постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення є обставиною, що може утруднити виконання рішення суду, але не унеможливлює його виконання.

Крім цього, господарський суд Запорізької області розглянувши справу №908/210/15-г по суті, прийняв рішення від 10.03.2015, не зважаючи, що місцезнаходження відповідача, а саме м. Донецьк, який Розпорядженнями КМУ від 07.11.2014 №1085-р та №128-р від 18.02.2015 віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки суд, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 (з урахуванням змін та доповнень від 01.12.2014 №01-06/2052/14), здійснював розгляд справи та повідомляв відповідача в установлений законом спосіб про дату, час та місце призначених судових засідань, отже вказане свідчить, що Розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085-р та №128-р від 18.02.2015 не поширюються на судові процедури, в тому числі при виконанні рішення суду.

Суд зазначає, що поки органами державної влади України не прийнято відповідне рішення про відсутність компетенції судів щодо здійснення правосуддя відносно субєктів господарювання, які зареєстровані на території проведення антитерористичної операції відповідно до переліку населених пунктів, визначених у Розпорядженнях КМУ від 07.11.2014 №1085-р та №128-р від 18.02.2015, то органи державної виконавчої служби, які є складовою частиною судової системи України, повинні виконувати свої повноваження та функції відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 та здійснювати всі можливі заходи примусового впливу щодо виконання рішень судів, які прийняті відносно зазначених субєктів господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Крім того, суд враховує, що відповідно ч.ч. 1 та 3 ст. 20 Закону України „Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Судом встановлено, що ухвалами господарського суду Запорізької області від 09.03.2016. та 06.04.2016 у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області були витребувані письмові пояснення по суті скарги, матеріали виконавчого провадження, однак вказані документи ВДВС без поважних причин до суду не надіслав, а отже суд приходить до висновку, що на час прийняття Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області постанови від 15.02.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження, ВДВС не проводилось жодних дій щодо зясування місцезнаходження постійно діючого органу боржника або його майна, а отже виконавчою службою не були використані в повній мірі права, передбачені Законом України Про виконавче провадження, що призвело до прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка порушує права стягувача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що фактична реєстрація підприємства на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не виключає можливості Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у відкритому виконавчому провадженні вжити заходи щодо виявлення майна та розрахункових рахунків в установах банку боржника, в тому числі поза межами вказаної території та вжиття інших заходів примусового виконання рішення визначених законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про Виконавче провадження, сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 121 - 2 Господарського процесуального України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9, визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не надав суду належних та допустимих доказів того, що реєстрація боржника на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, є тією обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Крім цього, неможливість направлення Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поштової кореспонденції на адресу боржника не визначено Законом України Про виконавче провадження як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставною відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі №908/210/15-г на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи положення пункту 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9, суд вважає за можливе визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та визнати недійсною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2016.

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Щодо вимоги про зобовязання відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу господарського суду Запорізької області №908/210/15-г від 24.03.2015 про стягнення з ПАТ АО Техніка на користь ПАТ ОСОБА_1 банк розвитку заборгованості за кредитним договором у розмірі 6445184,28 грн. та провести виконавчі дії суд зазначає, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності головного державного виконавця Відділу ПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 по невиконанню рішення господарського суду Запорізької області про стягнення з ПАТ «АО Техніка», протиправною та безпідставною, суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були вчинені дії по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2016, які визнано судом незаконними. Крім того, яка вказано вище бездіяльність саме головного державного спеціаліста ОСОБА_3 підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Також, суд зазначає, що за результатами розгляду заяви скаржника про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 № 908/210/15-г відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був або відкриті виконавче провадження, або відмовити у його відкритті.

Як вбачається, з матеріалів скарги державним виконавцем були вчиненні дії повязані з винесенням постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 24.03.2015 3 908/210/15-г, а тому підстави для висновку про його бездіяльність відсутні.

Щодо вимоги боржника про визнання бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Управлітя ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 по неконтролюванню правильності й повноти виконання Наказу Господарського суду Запорізької області про стягнення з ПАТ "АО Техніка" на користь ПАТ "ВБР" сум боргу, протиправною та безпідставною, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністравтиного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Доказів звернення скаржника з відповідною заявою до начальнику відділу ВДВС про невідповідність дій державного виконавця суду не надано.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Проте, здійснення контролю за рішеннями, дією чи бездіяльністю державного виконавця відноситься до сфери відносин внутрішнього підпорядкування державного виконавця начальнику в межах повноважень відповідно до посадових інструкцій.

Таким чином, вказана вимога про визнання дій державного виконавця незаконними не підлягає розгляду в господарському суді, оскільки вона повязана з виконанням владних управлінських функцій та підсудна адміністративному суду.

Разом з тим, відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України господарським судом розглядаються скарги на дії органів Державної виконавчої служби вчинених під час виконання судового рішення, а не про виконання владних управлінських повноважень начальником відділу ДВС щодо підлеглих йому державних виконавців.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга від 26.02.2016 за вих. № 4439 Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк розвитку на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу від 26.02.2016 за вих. № 4439 Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк розвитку на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2016 про стягнення з ПАТ АО Техніка на користь ПАТ ОСОБА_1 банк розвитку заборгованості за кредитним договором у розмірі 6445184,28 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження.

3. Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2016 про стягнення з ПАТ АО Техніка на користь ПАТ ОСОБА_1 банк розвитку заборгованості за кредитним договором у розмірі 6445184,28 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження.

4. В іншій частині скаргу відхилити.

5. Копію ухвали направити сторонам у справі та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32).

Суддя К.В.Проскуряков