РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016Справа №910/1434/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції третього тисячоліття"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент"

про стягнення 176 707,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шопін І.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиції третього тисячоліття" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент" про стягнення з останнього основного боргу в сумі 93 794,36 грн., 3% річних у сумі 6 441, 38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 69 846,87 грн. відповідно до договору купівлі-продажу алюмінієвого профілю від 25.06.2013 № 181/КП.

25.03.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі від 25.01.2006 №1-5/45 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

До прийняття рішення у справі, позивач використовуючи своє право передбачене статтею 22 ГПК України надав заяву про збільшення розміру своїх позовних вимог. Судом прийнято до уваги, що згідно пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що стаття 22 ГПК України передбачає право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Матеріали справи підтверджують, що фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог в частині інфляційних втрат та 3% річних. Дана заява відповідає вимогам ГПК України, тому приймається судом, у зв'язку з чим, ціна позову по даній справі дорівнює 176 707,61 грн. і складається із:

- суми основного боргу в розмірі 93 794,36 грн.;

- інфляційних втрат у сумі 74 551,64 грн.;

- 3% річних у сумі 8 361,61 грн.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 25.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиції третього тисячоліття", далі Продавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент", далі Покупець, було укладено договір купівлі-продажу алюмінієвого профілю № 181/КП, далі Договір, відповідно до предмету якого (ст. 1.1) Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти та оплатити товар - алюмінієві профілі згідно замовлення.

Згідно з ст. 2 Договору ціна за алюмінієвий профіль звичайної складності в стандартному виконанні встановлюється згідно прайс-листа та вказується в рахунках-фактурах. Загальна сума цього договору не є фіксованою і визначається вартістю загальної кількості замовлень.

Статтею 4 Договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Форма оплати товару - 70% передплата, 30% оплата перед відвантаженням продукції, але не пізніше 7 робочих днів після повідомлення про готовність товару до відвантаження.

На виконання умов Договору, позивач відповідно до замовлення від 11.11.2013 № ИТТ352 поставив відповідачу товар на суму 20 736,65 грн., що підтверджується видатковою накладною від 16.01.2014 № ИТТ40 та відповідно до замовлення від 25.02.2014 № ИТТ250 поставив відповідачу товар на суму 110 475,30 грн., що підтверджується видатковою накладною від 18.03.2014 № ИТТ430, товар було прийнято представником відповідача, про що свідчать його підпис на кожній видатковій накладній та проставлена печатка Покупця. Відповідач належним чином зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у період з 09.04.2014 по 04.08.2014 перерахував лише 37 417,59 грн. на рахунок позивача, у зв'язку з чим за ним утворився борг у розмірі 93 794, 36 грн., який позивач і намагається стягнути.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього 3% річних в сумі 8 361,61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 74 551,64 грн. за весь період прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач направив відповідачу претензію від 15.10.2014 з вимогою сплатити суму заборгованості за Договором, але відповідач заборгованість не сплатив.

Позивач надав суду акт звіряння взаємних розрахунків за Договором за період 01.01.2014-03.03.2016, згідно якого основна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2016 становить 93 842,87 грн., акт підписаний обома сторонами.

Зобов'язання не припинилося виконанням належним чином з боку відповідача, і позивачем надані докази на підтвердження викладених у позові обставин. Позивач належним чином виконав покладені на нього Договором зобов'язання, здійснив поставку товару, яка була прийнята відповідачем. Факт отримання товару підтверджується наданими видатковими накладними. Відповідач доказів повної оплати в строки передбачені Договором суду не надав. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 93 794,36 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце прострочення оплати за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 8 361,61 грн. та інфляційних втрат у розмірі 74 551, 64 грн. за весь період прострочення також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 2 650, 61 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент", згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.04.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 530, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції третього тисячоліття" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітрейд Проджект Менеджмент" (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 23А, ) на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції третього тисячоліття" (07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 30, ) основний борг у сумі 93 794, 36 грн., 3% річних у сумі 8 361, 61 грн., інфляційні втрати у сумі 74 551, 64 грн. та судовий збір у розмірі 2 650, 61 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 27.04.2016

Суддя Ю.О.Підченко