КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 910/28248/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (дов. №б/н від 07.10.2015 року);

від відповідача - Храновський В.М. (дов. №б/н від 02.12.2015 року);

від третьої особи - ОСОБА_2 (дов. №НАР 862521 від 07.10.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року

у справі №910/28248/15 (суддя І.І. Борисенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь", Запорізька обл., м. Мелітополь

до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, Запорізька обл., м. Мелітополь

про визнання поруки припиненою -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання поруки припиненою.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.11.2015 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, позичальника за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано припиненою з 19 січня 2009 року поруку товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь", встановлену відповідно до договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007 року, що укладений між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Золота осінь".

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем без згоди позивача змінено зобов'язання, внаслідок чого було збільшено обсяг його відповідальності як поручителя, що є підставою для визнання поруки припиненою.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року по справі №910/28248/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28248/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 30.03.2016 року.

28.03.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь» на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив відмовити у повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги.

30.03.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь» про приєднання доказів до відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» на рішення господарського суду міста Києва по справі №910/28248/15 від 16.12.2015 року.

В судовому засіданні 30.03.2016 року було оголошено перерву до 20.04.2016 року на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

20.04.2016 року до канцелярії суду надійшла заява публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про долучення документів.

В судове засідання, призначене на 20.04.2016 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача та третьої особи надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОПТ Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "ОПТ Банк" (надалі - Кредитор, Банк) та фізичною особою ОСОБА_4 (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №CM-SME200/085/2007 (надалі - Кредитний договір) (а.с. 26-34), у відповідності до п.2 якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а позичальник приймає його на відповідних умовах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається с фіксованого відсотка (у розмірі 4.7%) + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами цього Договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно Банком. На момент укладання цього Договору FIDR становить 7,5 % (сім цілих п'ять десятих) процента річних.

У відповідності до п. 4 ч. 1 Кредитного договору, повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються.

Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині №2 цього Договору. Ануїтентні платежі - сума кредиту та процентів щомісяця погашаються рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Платежі, що зменшуються - щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок коштів по кредиту.

У відповідності до п. 1.3.5. Розділу 2 Кредитного договору, в день видачі Кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити Банку комісію визначену Частиною 1 цього договору. Згідно розділу №1 комісія банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку, в розмірі 1% від розміру кредиту.

Пунктом 1.4 розділу №2 визначено порядок нарахування процентів та ставки таких процентів.

Згідно з п. 1.4.1.1 Кредитного договору у разі використання фіксованої ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Пунктом 1.4.1.2 Кредитного договору встановлено, що у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR+ Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Пунктом 1.4.1.3 Кредитного договору передбачено, що плаваюча процента ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього Договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини (траншу).

Згідно з п. 1.4.1.3.2 Кредитного договору плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього Договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи зі ставки FIDR (фактично діючої на дату коригування) + Фіксований платіж з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

Відповідно до 1.4.1.4 Кредитного договору проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього Договору.

Місцевим судом встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по Кредитному договору, 24.04.2007 року, між Банком (як Кредитором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" (як Поручителем) було укладено Договір поруки №SR-SМЕ200/085/2007/2 (надалі - Договір поруки) (а.с. 45-47), відповідно до п. 1.2. якого Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно п. 5.1 Договору поруки, кожне повідомлення, що може бути наданим Сторонами відповідно до цього Договору (крім вимоги Кредитора згідно з п. 3.4. цього Договору) складається у письмовій формі та вручається або надається відповідній Стороні на її адресу, які визначені в цьому Договорі (або інші адреси, які адресат визначив у попередньому письмовому повідомленні наданому іншій Стороні).

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що порука, яка виникла на підставі Договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007 року припинилася в силу приписів частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України. На обґрунтування даної позиції, позивач вказав, що у зв'язку з укладенням між Банком та Позичальником додаткового договору №1 до Кредитного договору, були внесені зміни до умов Кредитного договору (п. 2.1, 2.14, 2.15), що збільшували розмір кредитних зобов'язань Позичальника та відповідно Поручителя (Позивача) по Кредитному договору, на підставі чого позивач просив визнати договір поруки припиненим з моменту збільшення кредитних зобов'язань, а відтак і обсягу відповідальності поручителя, тобто з 19.01.2009 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем без згоди позивача змінено зобов'язання, внаслідок чого було збільшено обсяг його відповідальності як поручителя, тому відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука підлягає визнанню припиненою з 19.01.2009 року, встановлену відповідно до договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007 року, що укладений між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Золота осінь".

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно п. 1.1. Договору поруки, за цим Договором Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки (Суть і строк боргових (забезпечених) зобов'язань), порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Зокрема порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

(а) Повернення основної суми кредиту, наданого Боржнику. Боржник зобов'язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 24 квітня 2017 року. Сума отриманого кредиту може скласти 150 000,00 доларів США (сто п'ятдесят тисяч доларів 00 центів).

(б) Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманим ним кредитним коштами, наданими згідно з Кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі. Проценти сплачуються щомісяця. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не Банківський день - платежі здійснюються Боржником в Банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передбаченого дня поточного місяця. При повному поверненні кредиту, проценти сплачуються одночасно з поверненням. Проценти на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту.

(в) Сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного договору строки, Боржник зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочи. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору.

У відповідності до п. 2.2. Договору поруки (Розмір Боргових зобов'язань) на дату укладання цього Договору розмір Боргових Зобов'язань, забезпечених порукою становить 150 000,00 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разу зміни їх суми відповідно до п.2.1. цього договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підписанням договору поруки поручитель надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, навіть у разі зміни сум, які встановлені відповідно до п.2.1. договору поруки.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2.2.1. Договору поруки в редакції Додаткового договору №1 від 18.03.2014 року передбачено, що в разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Аналогічні положення містить п.2.2.1. додаткового договору №2 від 29.09.2014 року.

У разі якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, відсутні. Така умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у постанові від 17.01.2011 року у справі № 3-62гс10.

Таким чином, дослідивши умови договорів поруки та кредиту, колегія суддів дійшла висновку про те, що умовами договору поруки передбачено відповідальність Поручителя перед Відповідачем за виконання третьою особою зобов'язань за Кредитним договором, в тому числі і в разі зміни в бік збільшення бази (залишку суми кредиту) для нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання (п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Таким чином, поручитель був обізнаний із змістом укладених позичальником угод, у тому числі дав згоду на можливу зміну умов зобов'язання на майбутнє.

При цьому, приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Не вимагається згоди поручителя на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг його відповідальності не збільшується. Зазначені зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у постанові від 18.11.2015 року у справі № 3-988гс15.

Стосовно посилань позивача на зміну ставки FIDR, колегія суддів зазначає наступне.

Кредитним договором №CM-SME200/085/2007 від 24.04.2007 року передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,7 % річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти (п.п. 1.4.1.2. - 1.4.1.3.2).

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (у розмірі 4,7 % річних) + FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору.

Також, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.11.2015 року у справі №908/4682/15 за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про стягнення 58 968,11 доларів США, позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" на користь публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" - 56 554 доларів США 05 центів США, що еквівалентно 1 247 931 грн. 45 коп. основного боргу по кредиту, 2 414 доларів США 06 центів США, що еквівалентно 53 269 грн. 07 коп. процентів за користування кредитом та 26 024 грн. 01 коп. судового збору.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів наголошує на тому, що питання, що розглядаються у справі №910/28248/15, були вже предметом розгляду у справі №908/4682/15.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.11.2015 року у справі №908/4682/15 не оскаржувалось та наразі набрало законної сили, з огляду на що, обставини, встановлені вказаним рішенням, мають преюдиціальне значення для справи №910/28248/15.

У вказаному рішенні зазначено наступне: «Судом визнаються безпідставними доводи відповідача про підвищення Банком в односторонньому порядку плаваючої ставки FIDR оскільки, як встановлено вище судом, розділом 1.4. кредитного договору сторони передбачили, що плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини (траншу).

Також, суд виходить з того, що оскільки додатковий договір від 29.09.14 № 2 до договору поруки був укладений між сторонами та підписаний в той же день, що і додатковий договір від 29.09.14 № 3 до кредитного договору між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1, в якому сторони (Банк та Позичальник) передбачили повернення частини кредиту та сплати процентів шляхом сплати Позичальником ануїтентних платежів, що визначені у графіку платежів (додаток № 1 до додаткової угоди від 29.09.14 № 3) та визначили процентну ставку в розмірі 12,70% (FIDR+4,7%), то ТОВ "Золота осінь", підписуючи додатковий договір від 29.09.14 № 2 до договору поруки, надало згоду на: - зміну зобов'язання щодо умов повернення суми кредиту та процентів шляхом сплати ануїтентних платежів; - встановлення процентної ставки в розмірі 12,70% (FIDR+4,7%)».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28248/15 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню у повному обсязі відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28248/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28248/15 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28248/15 викласти в наступній редакції:

«У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою - відмовити у повному обсязі.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" (ідентифікаційний номер 23850729, 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 66 "а") на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" (ідентифікаційний код 21685166, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень) 80 копійок.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Справу №910/28248/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко