РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016№910/2910/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2910/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інкор», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Студія Друку», м. Київ,

про стягнення 90 750,84 грн.,

за участю представників:

позивача - Топчія О.П. (довіреність від 15.02.2016 №б/н);

відповідача - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Інкор» (далі - ТОВ «Інкор») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Студія Друку» (далі - ТОВ «Арт Студія Друку») 84 819,87 грн. втрат від інфляції та 5 930,97 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену суму заборгованості - 210 994,72 грн., яка утворилася у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 08.11.2013 №70/08011 (далі - Договір) та розмір якої підтверджено рішеннями господарських судів у справі №910/8537/15-г.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що:

рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8537/15-г позовні вимоги ТОВ «Інкор» до ТОВ «Арт Студія Друку» задоволено; стягнуто з ТОВ «Арт Студія Друку» на користь ТОВ «Інкор»: 210 994,72 грн. заборгованості за Договором; 9 452,17 грн. інфляційних втрат; 1 203,29 грн. 3% річних; 12 415,76 грн. пені; 11 827,81 грн. штрафу та витрати зі сплати судового збору в сумі 5 517,88 грн.;

постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі №910/8537/15-г рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 змінено; стягнуто з ТОВ «Арт Студія Друку» на користь ТОВ «Інкор»: 210 994,72 грн. основної заборгованості; 5 079,02 грн. інфляційних втрат; 1 203,29 грн. 3% річних; 12 415,76 грн. пені, 11 827,81 грн. штрафу та витрати зі сплати судового збору в сумі 5 430,14 грн.;

01.02.2016 відповідачем частково оплачено основний борг у сумі 57 722,88 грн.;

ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2016 відповідачу розстрочено виконання рішення від 16.06.2015 у справі №910/8537/15-г в сумі 15 3271,84 грн. основного боргу, 12 415,76 грн. пені та 11 827,81 грн. штрафу строком на 6 місяців, до 29.07.2016;

таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього у судовому порядку сум втрат від інфляції та 3% річних аж до повного виконання грошового зобов'язання;

фактично у справі №910/8537/15-г позивачем нараховано на суму основного боргу втрат від інфляції за період з грудня 2014 року по січень 2015 року та 3% річних за період з 04.12.2014 по 23.02.2015;

отже, позивачем здійснено нові розрахунки на суму основного боргу в сумі 210 994,72 грн., а саме втрати від інфляції за період з 01.02.2015 по 31.01.2016 та 3% річних за період з 24.02.2015 по 31.01.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2016 порушено провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу (01033, м. Київ, вул. Короленківська, буд. 4), зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за юридичною адресою відповідача.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 11.04.2016 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.11.2013 ТОВ «Інкор» (постачальник) та ТОВ «Арт Студія Друку» (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця витратні поліграфічні матеріали, а покупець - прийняти та оплатити вказаний товар (пункт 1.1 Договору);

асортимент, кількість та ціна товару узгоджуються сторонами на підставі замовлень покупця на поставку кожної партії, спрямованої на адресу постачальника, та вказуються в накладних, які підтверджують факт приймання-передачі товару, і є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.1 Договору);

загальна сума Договору складає загальну вартість товару, зазначену у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору (пункт 3.1 Договору);

покупець здійснює 100% оплату кожної партії товару протягом 30 календарних днів з моменту її поставки (підпункт 3.2.1 пункту 3.2 Договору).

На виконання Договору позивач з травня 2014 року по грудень 2014 року здійснив поставку поліграфічних витратних матеріалів відповідачу на загальну суму 245 994,72 грн.

Відповідачем вказаний товар прийнято, проте оплачено частково на суму 35 000 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлений товар у сумі 210 994,72 грн.

У зв'язку з наявною у ТОВ «Арт Студія Друку» заборгованістю у сумі 210 994,72 грн. ТОВ «Інкор» звернулося до господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення основної суми заборгованості, 9 452,17 грн. втрат від інфляції за період з грудня 2014 року по січень 2015 року, 1 203,29 грн. 3% річних за період з 04.12.2014 по 23.02.2015, 12 415,76 грн. пені та 11 827,81 грн. штрафу.

Зазначені обставини встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8537/15-г за позовом ТОВ «Інкор» до ТОВ «Арт Студія Друку»; вказаним рішенням позов задоволено повністю та стягнуто з ТОВ «Арт Студія Друку» на користь ТОВ «Інкор»: 210 994,72 грн. заборгованості за Договором; 9 452,17 грн. інфляційних втрат; 1 203,29 грн. 3% річних; 12 415,76 грн. пені; 11 827,81 грн. штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 517,88 грн.;

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі №910/8537/15-г рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 змінено; стягнуто з ТОВ «Арт Студія Друку» на користь ТОВ «Інкор»: 210 994,72 грн. основної заборгованості; 5 079,02 грн. інфляційних втрат; 1 203,29 грн. 3% річних; 12 415,76 грн. пені, 11 827,81 грн. штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 430,14 грн.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи склад сторін у даній справі та справі №910/8537/15-г, який є тотожним, факти, встановлені судовим рішенням у справі №910/8537/15-г, є преюдиційними для даної справи.

За таких обставин, заборгованість ТОВ «Арт Студія Друку» перед ТОВ «Інкор» у сумі 210 994,72 грн. є встановленим юридичним фактом та доказуванню не підлягає.

Слід також зазначити, що станом на 11.04.2016 рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8537/15-г відповідачем у добровільному порядку виконано частково, а саме 01.02.2016 сплачено 57 722,88 грн. та 29.02.2016 сплачено 61 501,33 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) втрати від інфляції у сумі 84 819,87 грн. за період з 01.02.2015 по 31.01.2016 та 3% річних у сумі 5 930,97 грн. за період з 24.02.2015 по 31.01.2016, розрахованих на суму 210 994,72 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини, інші юридичні факти, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України) як спеціального акта законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою та другою статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій. Передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання, згідно зі статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення питання про стягнення основного боргу.

У пункті 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова №14) зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно з абзацом другим пункту 7.1 Постанови №14 саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Судом встановлено, що позивач нараховує втрати від інфляції та 3% річних на 210 994,72 грн. заборгованості за Договором, стягнутих з відповідача за рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8537/15-г.

Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 7.1 Постанови №14 якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У пункті 1.12 Постанови №14 зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 ГПК господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно з пунктом 3 Постанови №14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок періодів нарахування втрат від інфляції та 3% річних та встановлено, що такий розрахунок правильний.

Так, період нарахування втрат від інфляції визначений позивачем з 01.02.2015 (оскільки у справі №910/8537/15-г втрати від інфляції нараховані по 31.01.2015, а фактично за вказаний період нарахування рішення у справі №910/8537/15-г в добровільному порядку виконано не було) по 31.01.2016 (дата, визначена позивачем у розрахунку).

Разом з тим, період нарахування 3% річних визначений позивачем з 24.02.2015 (оскільки у справі №910/8537/15-г 3% річних нараховані по 23.02.2015) по 31.01.2016.

Проте розрахунок суми втрат від інфляції неправильний. За розрахунком суду сума втрат від інфляції становить 84 935,72 грн., однак такий перерахунок суду фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 84 819,87 грн. втрат від інфляції та 5 930,97 грн. 3% річних за розрахунком позивача.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Студія Друку» (01033, м. Київ, вул. Короленківська, буд. 4; ідентифікаційний код 37250375) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Інкор» (01033, м. Київ, вул. Горького, буд. 38 «В», офіс 46; адреса для листування: 04060, м. Київ, а/с 54; ідентифікаційний код 01282331): 84 819 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев'ятнадцять) грн. 87 коп. втрат від інфляції; 5 930 (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 97 коп. 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.04.2016.

Суддя О. Марченко