ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2016 Справа № 905/1117/16

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м.Горлівка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «Родина», м.Горлівка

про стягнення заборгованості у розмірі 117905,22грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не з'явився ;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол», м.Горлівка, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «Родина», м.Горлівка про стягнення заборгованості у розмірі 117905,22грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що позивачем в забезпечення платежів по договору основних фондів №908 від 01.07.2002р., договору оренди транспортного засобу з правом викупу №829 від 01.12.2006р., договору оренди основних фондів №223 від 01.06.2008р. відповідачу були видані три простих векселя Серія АА1288587 на суму 57000,00грн., Серія АА 1288585 на суму 8254,99 грн., серія АА 1288586 на суму 57650,23грн. Проте, відповідач не сплатив своєчасно указану суму за векселями, з огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 117905,22грн.

Представник позивача у судове засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Про що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет http:// www.reyestr.court.gov.ua.

За приписами абз.3 п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представника позивача справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р.№802), статті 3 Декларації прав національностей України (від 1 листопада 1991р. №1771) та усним клопотанням позивача, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «Родина» були укладені наступні договори:

01.07.2002р. укладено договір основних фондів №908, згідно умов якого Орендодавець взяв на себе зобовязання передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування обладнання згідно акту приймання-передачі;

01.12.2006р. укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу №829, згідно умов якого, Орендодавець взяв на себе зобовязання передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування автомобіль марки ГАЗ -2705.

01.06.2008р. укладено договір оренди основних фондів №223, відповідно умов якого, Орендодавець взяв на себе зобовязання передати, а Орендар прийняти в строкове платне користування приміщення конференц-зала, яке знаходиться на 4-му поверсі корпуса130, яке знаходиться на балансі ПАТ «Концерн Стирол».

Відповідно до умов п.1.1 договору оренди №908 від 01.07.2002р. Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування обладнання згідно акту приймання-передачі, яке знаходиться на балансі ПАТ «Концерн Стирол».

Згідно положень п.1.1 договору оренди транспортного засобу з правом викупу №829, згідно умов якого, Орендодавець взяв на себе зобовязання передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування автомобіль марки ГАЗ -2705 АС-6-242, держ. № НОМЕР_1.

Відповідно до п.1.1 договору оренди основних фондів №223, відповідно умов якого, Орендодавець взяв на себе зобовязання передати, а Орендар прийняти в строкове платне користування приміщення конференц-зала, яке знаходилось на 4-му поверсі корпуса130, яке знаходиться на балансі ПАТ «Концерн Стирол».

Так, в забезпечення платежів по вищезазначеним договором, позивачем надано відповідачу три простих векселя: простий вексель Серія АА1288587 на суму 57000,00грн., Серія АА 1288585 на суму 8254,99 грн., серія АА 1288586 на суму 57650,23грн.

28.09.2011р. позивачем були предявлені к оплаті векселі, а відповідачем прийняті к оплаті зазначені векселі на загальну суму 122905,22грн., що підтверджується актом предявлення векселів к оплаті, які підписаними з обох сторін та скріплені гербовими печатками підприємств.

05.10.2011р. ТОВ «Телекомпанія «Родина» на розрахунковий рахунок позивача внесена суму 5000,00 грн. в рахунок часткового погашення боргу за векселем АА №1288585.

29.04.2013р. на адресу відповідача позивачем надіслано лист з вимогою про погашення заборгованості у розмірі 117 905,22грн.

Проте, на момент подачі позовної заяви борг відповідачем не сплачений.

У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 117905,22грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава, за змістом ч.4 ст.13 Конституції України, прийняла на себе зобовязання, через свої органи, забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх субєктів власності перед законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до приписів ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до приписів частини 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форм досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Вимогами частини 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною пятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься до 10 числа наступного за звітним місяцем зобов язан здійснити оплату за оренду майна відповідно до умов п.2.2 Договору №829оренди автотранспортного засобу з правом викупа від 01.12.2006р. та умов п.3.2. Договору оренди офісних фондів від 01.07.2002р.

В забезпечення здійснення оплати платежів за спірними Договором №829 оренди автотранспортного засобу з правом викупа від 01.12.2006р. та Договором оренди офісних фондів від 01.07.2002р., боржником, тобто ТОВ «ТК «РОДИНА» на користь ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» видано три простих векселів: серії АА№ 1288585, серії АА № 1288586, серії № АА 1288587.

Частиною 1 ст.175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.07.2006р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» при вирішення питання про наявність вексельних зобов'язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов'язаних за векселем осіб.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Згідно вимог передбачених частиною 3 ст.5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.07.2006р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, що згідно зі статтями 16, 77 Уніфікованого закону (КОНВЕНЦІЯ, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі Закон України № 826-XIV від 06.07.99р.) особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем.

Статтею 17 Уніфікованого закону (КОНВЕНЦІЯ, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі Закон України № 826-XIV від 06.07.99р. визначено, що особи, на яких подається позов за переказним векселем, не можуть протиставити держателю заперечення, що ґрунтуються на їхніх особистих відносинах з трасантом або з попередніми держателями, якщо тільки держатель, при придбанні векселя, не діяв свідомо на шкоду боржнику.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.07.2006р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, що у разі пред'явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов'язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов'язання, крім випадків, передбачених ст.17 Уніфікованого закону. Згідно із цією статтею особи, до яких пред'явлено позов за переказним векселем, не можуть протиставляти вимогам держателя заперечення, що ґрунтуються на їхніх особистих відносинах із трасантом або з попередніми держателями, якщо держатель при придбанні векселя не діяв свідомо на шкоду боржнику. На свої особисті відносини з іншими особами, у тому числі з попередніми векселедержателями, боржник вправі посилатися лише в тому разі, коли векселедержателями при придбанні векселя діяв свідомо на шкоду боржникові, тобто якщо він знав про відсутність законних підстав для видачі (передачі) векселя до або під час того придбання.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.07.2006р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, що простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу. Держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк. Зазначені строки можуть бути скорочені індосантами ст.34 Уніфікованого закону.

Статтею 34 Уніфікованого закону (КОНВЕНЦІЯ, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі Закон України № 826-XIV від 06.07.99р. визначено, що переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Згідно вимог передбачених ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів, що правочини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 №829 оренди автотранспортного засобу з правом викупа від 01.12.2006р. та ОСОБА_2 оренди офісних фондів від 01.07.2002р. визнано судом недійсним, сторонами під час розгляду зазначеної справи не надано.

Так, позивачем ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» 28 вересня 2011р. надано відповідачу ТОВ «ТК «РОДИНА» векселя до сплати та прийняті останнім до сплати, що підтвержується ОСОБА_1 пред явлення векселя до сплати, який підписано відповідальним особами відповідача.

Частиною 1 чт.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.6, 8, 10, 19, 129 Конституції України, ст.5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", пунктів 4, 7, 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.07.2006р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів», ст.ст.17, 34 Уніфікованого закону (КОНВЕНЦІЯ, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі Закон України № 826-XIV від 06.07.99р. ст.ст. 9, 11-16, 202, 204, 509, 530, 598, 599, 610, 612, 625-629, 632, 638, 759, 761, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173-175, 193, 285 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 2-1, 4-2, 4-3, 4-5, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 74, 75, 77, 81-1, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ», м.Горлівка до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «РОДИНА», м.Горлівка про стягнення боргу по векселям на загальну суму 117 905, 22 грн.- задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «РОДИНА» (84646, Донецька область, м.Горлівка, бул.Димитрова,74, ) на користь Публічного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (84610, Донецька область, м.Горлівка, вул.Горлівської дивізії,10, ) борг в сумі 117 905, 22 грн.- та витрати по сплаті судового збору в сумі 2358,10грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.04.2016р.

Суддя С.В. Тоцький