РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа № 902/1504/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 національного аграрного університету на рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.2016р. у справі №902/1504/15 (суддя Маслій І.В.)

за позовом ОСОБА_1 національного аграрного університету (м. Вінниця)

до ОСОБА_2 відділення фонду державного майна України по Вінницькій області (м.Вінниця)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (м. Вінниця)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (м. Вінниця)

про стягнення 45132,98 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю № 8 від 13.01.2016р.

третіх осіб - не з'явилися;

Судом роз`яснено представнику права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 національний аграрний університет звернувся з позовом до господарського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 відділення фонду державного майна України по Вінницькій області 45132, 98 грн. збитків (неодержані доходи).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.01.2016р. у справі №902/1504/15 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 національний аграрний університет звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що з аналізу положень Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого постановою КМУ від 31.08.2011р. №906 на засіданні конкурсної комісії не розглядаються умови проекту договору оренди, а лише визначається переможець конкурсу за результатами розгляду поданих учасниками конкурсу документів, з урахуванням запропонованого останніми найбільшого розміру орендної плати. Проект договору надсилається орендодавцем орендарю у відповідності до пункту 30 Порядку. Таким чином, до повноважень конкурсної комісії не належить питання погодження усіх істотних умов договору оренди, в тому числі розподілу орендної плати між балансоутримувачем та Державним бюджетом України. З чого випливає, що позивач не міг брати безпосередню участь в погодженні усіх істотних умов договору оренди, в тому числі розподілу орендної плати. Відповідач, як орендодавець державного майна, сторона договору оренди і суб'єкт, який у відповідності до Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна безпосередньо готує проект договору оренди і надсилає його на погодження орендарю, повинен при розподілі орендної плати у договорах оренди витребовувати від балансоутримувачів усі необхідні документи для підтвердження статусу державного підприємства, організації чи бюджетної установи, і не виключати статус бюджетної установи лише на підставі статуту балансоутримувача. Проте, протягом 2012-2015 років для відповідача достатнім документом, який підтверджував чи спростовував статус позивача, як державного підприємства, організації чи бюджетної установи був статут ОСОБА_1 національного аграрного університету. Крім того, лише на статут відповідач посилається у своїй відмові позивачу щодо укладення додаткових угод до пяти договорів оренди №830-НМ від 04.01.2013р., №872-НМ від 10.12.2009р., №839-НМ від 04.01.2013р., №1285-НМ від 23.11.2012р., №1263-НМ від 04.10.2012р., в частині зміни відрахувань до Державного бюджету відсотків від орендної плати з 70% на 50%. Скаржник вказує, що недоотримав у період з 01.04.2012р. по 31.10.2015р. дохід у розмірі 45132, 98 грн., у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у неправильному розподілі орендної плати між балансоутримувачем та Державним бюджетом України по договорах оренди. Апелянт просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2016р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію у Вінницькій області та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

23.02.2016р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 відділення фонду державного майна України по Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих. № 10-06/473 від 18.02.2016р.), в якому відповідач зазначає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, які зазначені в ній є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Державна фінансова інспекція у Вінницькій області надіслала до суду письмові пояснення (вх. №9859/16 від 11.04.2016р.), в яких третя особа підтримує доводи апеляційної скарги, просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області надіслало до суду клопотання (вх. №10848/16 від 19.04.2016р.), в якому третя особа покладається на думку суду при розгляді справи, просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

В судовому засіданні 19.04.2016р. представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання 19.04.2016р. не з'явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи клопотання скаржника та третіх осіб про розгляд справи без участі їх повноважних представників, а також те, що судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, за період з 2009 року по 2012 рік між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області та субєктами підприємницької діяльності укладено 9 договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебувають на балансі ОСОБА_1 національного аграрного університету, відповідно до яких орендодавець регіональне відділення ФДМ України у Вінницькій області надає в оренду нерухоме нежитлове майно загальною площею 65,1 кв.м. (т. 1, а.с. 38-40, 43-45, 48-50, 52-54, 55-57, 58-60, 62-64, 66-68, 70-72, ).

За вказаними договорами орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786.

Пунктом 3.5. договорів передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету (казначейства) та балансоутримувачу ОСОБА_1 державному аграрному університету, у співвідношенні 70% до 30% щомісяця відповідно.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 27.05.2015 року (справа №127/11886/15-к) та на підставі направлень Державної фінансової інспекції у Вінницькій області від 29.05.2015 р. №502, 504, 503 та від 04.06.2015 р. №524, Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 національного аграрного університету за період з 01.04.2012 року по 01.01.2015 року, за результатом якої складено акт ревізії № 03-13/9 від 26.06.2015 року (т. 1, а.с. 13-37).

В ході перевірки встановлено, що в договорах оренди, які укладені регіональним відділенням фонду Державного майна України по Вінницькій області, в порушення ст. 3 п. 12 Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік", ст. 29 ч. 3 п. 10 Бюджетного кодексу України та п. 17 абз. 9 Методики №786 передбачено відрахування до державного бюджету 70% від орендної плати замість 50%, що призвело до недоотримання спеціальним фондом університету коштів в сумі 33654,88 грн., в тому числі за 9 місяців 2012 року на суму 13036,00 грн., в 2013 році на суму 10426,40 грн. та в 2014 на суму 10192,48 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом (вих. № 12-45-1532 від 02.08.2015 року), в якому просив укласти додаткові угоди до п'яти договорів оренди №830-НМ від04.01.2013р., №872-НМ від 10.12.2009р., №839-НМ від 04.01.2013р., №1285-НМ від 23.11.2012р., №1263-НМ від 04.10.2012р. в частині зміни відрахування до державного бюджету відсотків від орендної плати з 70% на 50%; визначити механізм відшкодування університету недоотриманих коштів в сумі 33654,88 грн.; відшкодувати університету недоотримані кошти в сумі 33654,88 грн. (т. 1, а.с. 74)

Відповідач листом від 07.07.2015 року №11-09/1834 повідомив позивача, що в останнього відсутні підстави для задоволення його вимог (т. 1, а.с. 76-77).

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 45132, 98 грн. збитків (неодержані доходи).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Пунктом 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995р. №786 визначено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, організацій - 70 % орендної плати до державного бюджету, 30 % - державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Вказаним пунктом передбачено, що у разі оренди майна бюджетних установ орендна плата спрямовується до державного бюджету в розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України (редакція діє з 01.01.2013р.) джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є власні надходження бюджетних установ (у тому числі наукових установ Національної академії наук України і галузевих академій наук), що утримуються за рахунок державного бюджету, у тому числі орендна плата за користування військовим майном, майном Національної академії наук України і галузевих академій наук, 50 відсотків орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок державного бюджету.

Як встановлено апеляційним судом, наказом Міністерства аграрної політики України від 15.02.2010р. №58, затверджено статут ОСОБА_1 національного аграрного університету, який діяв на час проведення Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 національного аграрного університету за період з 01.04.2012 року по 01.01.2015 року. (т.2, а.с. 62-95).

Так, п. 8.2. статуту університету на правах, визначених законодавством належать грошові кошти, майно, інші об'єкти власності, передані його фізичними та (або) юридичними особами у формі дарунку, пожертвування або за заповітом; доходи від власної діяльності та придбані на ці доходи об'єкти власності; земельні ділянки передані університету у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Пунктом 8.8. статуту університет у межах, визначених законом, та відповідно до статуту має право провадити фінансово-господарську діяльність в Україні та за її межами.

Відповідно до п. 8.9. статуту (в редакції від 15.02.2010р.) фінансування університету здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також власних надходжень.

Згідно п. 8.16. статуту у разі одержання доходів з інших джерел, бюджетні асигнування університету не зменшуються.

Пунктами 8.19., 8.20, 8.21, 8.22, 8.23, 8.24, 8.25 статуту передбачено, що університет має право надавати платні послуги у сфері освітньої діяльності, у сфері міжнародного співробітництва, у сфері фізичної культури і спорту, у сфері туризму, у сфері побутових послуг, у сфері транспортних послуг, у сфері комунальних послуг.

Пунктом 8.26. статуту визначено господарську діяльність за видами економічної діяльності, які університет має право здійснювати.

Таким чином, згідно положень статуту джерелами фінансування позивача, окрім коштів державного бюджету, є також кошти, одержані за рахунок власної господарської діяльності, зокрема за послуги у сфері освітньої діяльності, у сфері міжнародного співробітництва, у сфері фізичної культури і спорту, у сфері туризму, у сфері побутових послуг, у сфері транспортних послуг, у сфері комунальних послуг.

Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача збитків, завданих порушенням зобовязань. Підставами позову позивач зазначив обставини, відповідно до яких відповідач порушив зобовязання, завищивши відсоток орендної плати, який має надходити до державного бюджету, що було встановлено актом ревізії №03-13/9 від 25.06.2015 року при перевірці позивача, чим спричинив йому збитки у вигляді неодержаних доходів.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Колегія судді апеляційного суду зазначає, що згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а саме не доведено, що відповідачем порушено зобов`язання за договорами оренди, не доведено розмір та склад збитків, не доведено, що заподіяння збитків позивачеві перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з неправомірними діями відповідача, не доведено вини відповідача, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне.

Так, процедура проведення конкурсу на право оренди державного майна зокрема цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого майна (будівель, споруд, нежитлових приміщень) та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває у державній власності визначена в Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 р. № 906.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що конкурс проводить конкурсна комісія, що утворюється орендодавцем. В свою чергу пунктом 8 Порядку передбачено перелік осіб, які входять до складу конкурсної комісії. Так, до складу комісії входять представники орендодавця, органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, а в разі розгляду питань захисту навколишнього природного середовища, дотримання умов належного утримання об'єктів соціально-культурного призначення - також органу місцевого самоврядування за місцем розташування об'єкта. Під час засідання конкурсною комісією обговорюються усі умови договору оренди, визначається мета використання майна, стартовий розмір орендної плати, а також усі особливості оренди.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, усі засідання конкурсних комісій, що пов'язані із укладенням договорів оренди відбувались із залученням представника балансоутримувача, кандидатуру якого визначав орган уповноважений управляти державним майном - Міністерство аграрної політики України (т.1, а.с. 135, 144, 154, 161, 177, 189).

Таким чином, представники балансоутримувача під час засідання конкурсної комісії виступали в якості уповноваженого органу, тому знали про умови договорів та мали можливість узгодити відсотки відрахувань орендної плати в тому розмірі, який на думку позивача був би нормативно обґрунтованим.

Однак, судом береться до уваги той факт, що позивач на час здійснення перевірки не відносився до бюджетної установи, оскільки джерелами фінансування останнього, окрім коштів державного бюджету, були також кошти, одержані за рахунок власної господарської діяльності, тому відрахування орендної плати за договорами оренди нерухомого майна в розмірі 70% до держаного бюджету є правомірним та таким, що відповідає законодавству.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно п.1 ч.2 ст.1, ч.2 ст. 509 ЦК України, абз.3 ч.2 ст. 174 ГК України, укладення між сторонами договору є однією з підстав виникнення зобов'язання.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В даному спорі цивільно-правові відносини між орендодавцем та орендарями виникли на підставі договорів оренди нежитлових приміщень №830-НМ від 28.08.2009р., №872-НМ від 10.12.2009р., №839-НМ від 17.09.2009р., №1285-НМ від 23.11.2012р., №1263-НМ від 04.10.2012р., №1080-НМ від 08.12.2011р., №1011-НМ від 20.06.2011р., №926-НМ від 26.07.2010р., №948-НМ від 26.10.2010р.

Статтею 204 ЦК України закріплений принцип презумпції правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем не було надано доказів визнання недійсними договорів оренди нежитлових приміщень в судовому порядку, що свідчить про дійсність та чинність вищевказаних договорів на момент їх виконання та розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

В ході судового слідства судом першої інстанції та апеляційної інстанції не встановлено неналежне виконання орендарем (відповідачем) умов договорів оренди. В свою чергу належне виконання умов чинних договорів виключає можливість притягнення до цивільно-правової відповідальності особи, в даному випадку відповідача.

Доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Судовою колегією не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 національного аграрного університету на рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.2016р. у справі №902/1504/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.