ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 916/3615/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДанилової М.В. (доповідач),
суддівДанилової Т.Б., Полянського А.Г.,
за участю представників:
позивача (прокурора)Суходольський С.М. (посв. від 02.02.2016 р. №041032)
відповідача - (1) відповідача - (2)Ущаповський Р.В. (дов. від 01.12.2015 р.) не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином);
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України та Першого заступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р.
у справі № 916/3615/15 господарського суду Одеської області
за позовомЗаступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області
до1. Селянського (фермерського) господарства "Лука"; 2. Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України
прозобов'язання звільнити земельну ділянку

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства "Лука" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України, у якій просить суд зобов'язати Селянське (фермерське) господарство "Лука" звільнити земельну ділянку загальною площею 1240 га, розташовану на території Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), що використовується ним відповідно до договору № 27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06.03.2014 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.11.2015 р. у даній справі (суддя Д'яченко Т.Г.) у позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що договір № 27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06 березня 2014 р. не суперечить вимогам діючого законодавства, а земельна ділянка, яка надавалась за цим договором СФГ "Лука", знаходиться в постійному користуванні ДП "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України та використовується останнім у своїй господарській діяльності відповідно до статуту.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р. у даній справі (колегія суддів: головуючий Пироговський В.Т., судді Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.), рішення господарського суду Одеської області від 16.11.2015 р. залишено без змін, з тих же підстав.

Не погоджуючись із прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями, ДП "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України та Перший заступник прокурора Одеської області звернулись до Вищого господарського суду України із касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судами не було належним чином досліджено всіх доказів та встановлено всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржників, до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.03.2016 р. справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Данилова Т.Б., Яценко О.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.04.2016 р. касаційні скарги прийняті до провадження та призначені до розгляду у вищевказаному складі суду.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.04.2016 р., у зв'язку з перебуванням судді Яценко О.В. на навчанні з підвищення кваліфікації, визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Данилова Т.Б., Полянський А.Г.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні касаційної інстанції 20.04.2016 р. представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2014р. між Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України та Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" було укладено договір №27 на вирощування сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 1.1 договору за його умовами Селянське (фермерське) господарство "Лука" (сторона - 1) за завданням Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України (сторони - 2) зобов'язується на свій ризик виконати роботи по вирощуванню продукції.

Площа виробництва (п. 1.2. договору) складає 1240 га, місцезнаходження - територія Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Найменування вирощуваної продукції за завданням сторони - 1 пшениця, ячмінь, соняшник. Конкретний вид продукції визначається стороною - 2.

Відповідно до п. 2.1. договору сторона - 2 зобов'язується виконувати роботи на площах виробництва в строки, обсягах та порядку, передбаченому технічними умовами та технологією виконання, що визначаються стороною - 2 самостійно.

Згідно з п. 2.2. договору для виробництва продукції сторона - 2 використовує власні технічні засоби та матеріали. Якість матеріалів, що використовується для виконання робіт за договором, повинна відповідати чинним на території України ДСТУ, ТУ та іншим обов'язковим вимогам до матеріалу даного типу.

Пунктом 2.8 договору визначено, що у випадку вирощування продукції з насіння, придбаного за рахунок підрядника, право власності на весь врожай належить підряднику до оформлення розподілу продукції між замовником та підрядником.

Згідно з п. 3.1. договору з метою забезпечення майнових інтересів сторони - 1, сторони встановлюють фіксований гарантований рівень частки доходу від реалізації даного договору яку має отримати сторона - 1, яка у вартісному вираженні становить 1133744,40 грн. (не менше 3,5% від діючої нормативно грошової оцінки землі за 1 гектар за згодою сторін, що становить 914,31 грн. за 1 гектар). Сторона - 2 зобов'язується в рахунок розрахунків за даним договором щоквартально сплачувати відповідну четверту частину від зазначеної суми у розмірі 283436,10 грн. протягом 10-ти робочих днів після закінчення відповідного кварталу.

Відповідно до п. 3.2 і п. 3.3. договору сторона - 2 не має права на відшкодування їй витрат та оплату за виконану роботу, якщо предмет договору між сторонами був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим, крім випадків, коли вказані обставини стали наслідком винних дій сторони - 1, якщо предмет договору до здачі його стороні -1 був випадкового знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини сторін, сторона - 2 має права вимагати плату за роботу.

Умовами п. 4.1. договору визначено, що сторони відповідають за належну якість наданого ними матеріалу та устаткування та умовами п. 4.2. передбачено, що сторона - 2 відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого стороною - 1, якщо доведе, що ці недоліки не могли бути виявленими при належному прийманні матеріалу.

Відповідно до п. 4.6, п. 4.6.1., 4.6.2, 4.6.3 договору сторона -2 зобов'язана забезпечити вільний доступ повноважного представника сторони -1 на площі виробництва, сприяти його роботі при визначенні стану обробки грунті, посівів (плодів), готовності продукції до збирання, забезпечити вільний доступ та умови повноважному представнику сторони - 1 для ознайомлення з ходом виконання робіт та перевірки технологічних процесів, письмово повідомити сторону - 1 про готовність продукції до збирання та викликати його представника для складання відповідного акту.

Згідно з п .4.7, п. 4.8 договору, сторона - 1 зобов'язана сприяти стороні - 2 у виконання Роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором, сторона -1 зобов'язана прийняти роботу, виконану стороною - 2 відповідно до даного договору.

Відповідно до п. 7.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2014 року. Даний договір вважається пролонгованим на такий же період, якщо протягом 1-го місяця до закінчення строку дії цього договору жодна з сторін не направить своїх заперечень іншій стороні.

У п. 7.4 договору визначено, що якщо інше не передбачено цим договором або чинним законодавством, цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що суди попередніх інстанцій приймаючи рішення у даній справи недостатньо дослідили дійсні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та не надали цим обставинам належної правової оцінки.

Так, Закон України "Про прокуратуру" в новій редакції набрав чинності 15.07.2015 р.

У серпні 2015 року заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, в якому просив звільнити земельну ділянку загальною площею 1240 га, розташовану на території Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), що використовується ним відповідно до договору № 27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06.03.2014 р.

В обґрунтування позову зазначив, що між відповідачами 06.03.2014 р. укладено договір на вирощування сільськогосподарської продукції, який є удаваним правочином, укладеним з метою приховування фактично укладеного договору оренди землі.

Також прокурор вказав, що орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави у земельних відносинах у даному випадку відсутній, тому на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» він має право як самостійний суб'єкт право звернення до суду з вказаним позовом.

При цьому не зазначив у чому полягає порушення інтересів держави та не обґрунтував необхідність їх захисту, вказуючи лише про те, що Державне підприємство "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України у спірних правовідносинах є співвідповідачем.

Колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні та письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Згідно частини 1, 7 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Проте суди, усупереч вище наведеним нормам, не перевірили та не встановили, якими доказами прокурор підтвердив свої підстави для представництва інтересів держави та чим їх обгрунтовував.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 та ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з державного акту серії І-ОД № 003599 від 16.10.1997 р. Державне підприємство "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України має право постійного користування спірного земельною ділянкою на підставі рішення Андріївської сільської ради народних депутатів від 03.10.1996 р. № 149-ХХІІ. Цільове призначення вказаної земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Разом з цим суди попередніх інстанцій не звернули уваги на вище наведені норми матеріального права та на наявність органа місцевого самоврядування, до повноваження якого належить перевірка раціонального використання суб'єктами господарювання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, та надаються у користування.

Крім того, суди не надали належної оцінки клопотанню Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України від 02.11.2015 р. та доводам апеляційної скарги щодо безпідставного використання Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" спірної земельної ділянки.

Апеляційний суд виходив з того, що доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги, у зв'язку з тим, що вимога про звільнення земельної ділянки, яка обробляється СФГ «Лука» зроблена на підставі Договору про вирощування с/г продукції від 20.12.2014р., тобто іншого договору.

Разом з цим не врахували, що мова йде про одну і ту ж земельну ділянку лише меншого розміру - площа виробництва складає 940 гектарів.

Тобто Державне підприємство "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, будучи відповідачем у справі, фактично підтримує позовні вимоги.

Також суди попередніх інстанцій вважали, що договір про вирощування сільськогосподарської продукції є змішаним та містить елементи різних договорів, а саме: договору про сумісну діяльність, договору підряду, надання послуг та відповідає чинному законодавству.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України - сторони мають право укласти Договір, який не передбачений актами цивільного законодавства але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Приписами ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1), а також сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавстав про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті змішаного договору.

Так, зокрема, відповідно до положень ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У п. 1.1 Договору зазначено, що сторона - 2 (СФГ «Лука») за завданням сторони - 1 (ДП «ДГ «Андріївське») зобов'язується на свій ризик виконати роботи по вирощуванню продукції.

Разом з цим матеріали справи не містять відомостей щодо завдань, які ставило Державне підприємство "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України на вирощування продукції Селянському (фермерському) господарству "ЛУКА" та актів виконаних робіт.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним визнається правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторонами насправді вчинено.

Згідно доводів Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України Селянське (фермерське) господарство "ЛУКА" самостійно виконує роботи на земельній ділянці у строки, обсягах та порядку, передбаченими технічними умовами та технологією виконання, що визначаються ним самостійно, а також щоквартально має сплачувати фіксовану гарантовану суму грошових коштів.

Тобто суди не надали правової оцінки вище наведеним обставинам та не визначився із правовою природою спірного Договору.

Абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішення або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій неповно встановлені та досліджені обставинам справи, внаслідок чого судові рішення є передчасними, і наявні підстави для часткового задоволення касаційних скарг, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити усі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, вирішити спір.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України та Першого заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р. та рішення господарського суду Одеської області від 16.11.2015 р. по справі № 916/3615/15 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді: Т. Данилова

А. Полянський