РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/3593/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Лаврешин Ю.В.

від відповідача: Новицький М.З., Верцімаха Г.А.

вільний слухач: Потапов М.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач або АМК) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №12-р/тк від 24.12.2015 (з урахуванням заяви про виправлення технічної помилки у прохальній частині позовної заяви).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з'ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Крім того, разом з позовною вимогою про визнання недійсним рішення АМК, позивачем заявлено клопотання про зупинення дії рішення АМК №12-р/тк від 24.12.2015 до винесення рішення господарським судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.03.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати певні документи.

21.03.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив та пояснив, що рішення АМК було прийнято із застосуванням норм чинного законодавства, а також з повним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

У судовому засіданні 21.03.2016 та 04.04.2016 у порядку ст. 77 ГПК України оголошувалася перерва до 04.04.2016 та 18.04.2016 відповідно.

У даному судовому засіданні представник позивача подав клопотання, в якому просить суд призначити судову економічну експертизу, оскільки оскаржуване рішення АМК базується на економічних розрахунках, які Товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ" вважає неправильними.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Оскільки суд не вбачає необхідності спеціальних знань для встановлення обставин, що входять до предмету доказування у даній справі, відповідно у задоволенні клопотання позивача відмовляє.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2015 тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення №12-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ":

- у період з листопада 2012 року по листопад 2015 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля міжнародного аеропорту «Харків» з часткою 100 відсотків;

- встановивши економічно необґрунтовану завищену вартість послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля міжнародного аеропорту «Харків», вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини 2 статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з тимчасового зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці біля міжнародного аеропорту «Харків», шляхом встановлення такої вартості, яку неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

За порушення, вказане в пункті 2 рішення АМК, накладено на ТОВ "НЬЮ СИСТЕМС АМ" штраф у розмірі 2 379 417 (два мільйони триста сімдесят дев'ять тисяч чотириста сімнадцять) гривень.

Зобов'язано ТОВ "НЬЮ СИСТЕМС АМ" припинити порушення, зазначене в пункті 2 цього рішення, шляхом встановлення економічно обґрунтованої вартості послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля міжнародного аеропорту «Харків» у двомісячний строк з дня отримання рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що послуга паркування не може розглядатися як замінник послуги зі зберігання транспорту в даному випадку. В аеропорту «Харків» послугами автомобільної стоянки користуються пасажири аеропорту та інші гості, що проводжають або зустрічають пасажирів. Також відстань від громадської будівлі терміналу аеропорту до автостоянки регламентується не ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а статтею 87 Повітряного кодексу України, який має вищу юридичну силу і встановлює іншу мінімальну відстань від аеропорту до автостоянки. Крім того, відповідач без належних доказів встановив наявність бар'єрів для вступу на досліджуваний ринок надання послуг. Більше того, дані моніторингу тарифів інших автостоянок м. Харкова не підтверджуються жодними доказами.

Тому, на думку ТОВ "НЬЮ СИСТЕМС АМ", з наведених вище підстав спірне рішення АМК підлягає визнанню недійсним.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом зі спеціальним статусом та відповідно до частини першої статті 22 зазначеного Закону, розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Відповідно до ст. 3 "Про Антимонопольний комітет України", одними з основних завдань Антимонопольного комітету України, в тому числі є: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції та запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно пункту 3 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, органи Антимонопольного комітету України мають, в тому числі, повноваження перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно - господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та, під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції", законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Положеннями статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: - неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; - недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; - невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; - порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Так, з оспорюваного рішення Антимонопольного комітету України №12-р/тк від 24.12.2015 вбачається наступне.

ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» надає платні послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на відкритій автомобільній стоянці загальною площею 40 000 кв. м. що використовується на підставі договору оренди з Харківською міською радою та розміщена біля першого пасажирського терміналу міжнародного аеропорту «Харків» (далі - МА «Харків») за адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна, 1.

Об'єктами дослідження щодо визначення монопольного становища є:

- ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM», яке надає послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків»;

- послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків».

Зберігання автомобілів в інших місцях розміщення автомобілів, зокрема, на дорогах загального користування, у внутрішніх дворах житлових будинків, на муніципальних парковках, тощо не може вважатися замінником для послуг тимчасового зберігання автотранспортних засобів, які надаються ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM», оскільки послуга з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці має виключні властивості з огляду на наявність матеріальної відповідальності зберігача, охорони і освітлення місць зберігання, а також відеоспостереження за місцем зберігання тощо.

Відповідачем встановлено, що за показниками взаємозамінності, якими, зокрема, є: подібність призначення, споживчих властивостей, умов використання, фізичних, технічних, експлуатаційних властивостей і характеристик, якісних показників, наявність спільної групи споживачів товару (товарної групи) послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків» є товаром, який не має замінників.

Отже, АМК дійшов висновку, що товарними межами ринку є послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці.

Пішохідно-транспортна доступність від аеропорту визначена на підставі пункту 7.50 Державних будівельних норм України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами).

Так, за інформацією ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» на автомобільній стоянці біля МА «Харків» знаходиться 473 паркомісця. Отже, відповідно до таблиці 7,5 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від громадської будівлі (аеропорту) до автостоянки повинна бути не менше 25 м.

На такій відстані інші автостоянки, крім ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM», відсутні. Отже, у межах пішохідної доступності послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці можливо отримати тільки у ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM».

На думку АМК, бар'єрами вступу на ринок послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці є:

- неможливість переміщення попиту на послуги на іншу територію;

- адміністративні обмеження, які полягають у необхідності одержання згоди органів місцевого самоврядування на оренду земельної ділянки для розміщення стоянки;

- економічні обмеження, пов'язані з необхідністю залучення значних коштів для будівництва стоянки в разі наявності вільної земельної ділянки.

Протягом 2013 року ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» надано 465 356 послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на відкритій автомобільній стоянці біля МА «Харків» на суму 3 002 185 грн.

Протягом 2014 року ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» надано 351 998 послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на відкритій автомобільній стоянці біля МА «Харків» на суму 2 407 956 грн.

Вартість послуги за добу розрахована шляхом поділу повної добової вартості послуги

на добову кількість в'їздів (10 805,80 грн. за добу/720 в'їздів = 15,00 грн. за добу). При цьому, в калькуляції ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» помилково зазначено « 15,00 грн. за годину», що не відповідає фактичним розрахункам.

Завищення розрахункової вартості послуги порівняно із середньодобовими

фактичними витратами становить у 2013 році - 58 відсотків (15,00 грн. х 100 відсотків / 9,48

грн. - 100 відсотків), а в 2014 році - 39 відсотків (15,00 грн. х 100 відсотків / 10,80 грн. -

100 відсотків) відповідно.

Отже, завищення вартості послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на відкритій автомобільній стоянці біля МА «Харків» у 2013 році становило в середньому 445 відсотків, а у 2014 році - 378 відсотків. При цьому, завищення вартості цих послуг має місце також порівняно з плановими показниками роботи в середньому на 244 відсотки.

Таким чином, ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM», встановивши економічно необґрунтовану вартість послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків», стягує завищену плату за зазначену послугу, що призводить до ущемлення інтересів споживачів.

Крім того, за моніторингом Відділення АМК щодо цін на інших автостоянках міста Харкова встановлено, що їхня вартість коливається від 10,00 грн. до 20,00 грн. за добу, що також підтверджує факт встановлення завищених економічно необґрунтованих цін на послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків».

Однак, суд не погоджується з наведеними вище висновками Антимонопольного комітету України, що викладені у спірному рішенні, з огляду на наступне.

Згідно положень пункту 7.50 Державних будівельних норм України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами), які затверджені наказом Держаного комітету з будівництва та архітектури №145 від 18.07.2001 р., відстань від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що наведені у таблиці 7,5 зокрема, для громадських будинків - не менше 25 метрів.

Водночас, за приписами пункту 6 частини 4 статті 87 Повітряного кодексу України, з метою унеможливлення пронесення на борт повітряного судна або в зону обмеженого доступу, що охороняється, зброї, вибухівки або інших небезпечних предметів, речовин тощо, які можуть бути використані для здійснення акту незаконного втручання і пронесення яких не дозволяється, застосовуються розташування місць паркування та стоянок транспортних засобів на відстані не менш як 50 метрів від фронтону будівлі аеровокзалу.

Тобто, Державні будівельні норми України та Повітряний кодекс України по-різному встановлюють мінімальну нормативну відстань для розміщення місць паркування та автостоянок.

Щодо того, яким актом мав керуватися відповідач у разі суперечності норм Державних будівельних норм України, як підзаконного нормативно-правового акта, та норм Повітряного кодексу України, як систематизованого Закону України, суд відзначає наступне.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Згідно змісту Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Іншою ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України, Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Тому суд приходить до висновку, що визначення відповідачем пішохідно-транспортної доступності від аеропорту на підставі пункту 7.50 Державних будівельних норм України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами) суперечить положенням статті 87 Повітряного кодексу України, відповідно є безпідставним.

Як визначено пунктом 6.1. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку (надалі - Методика), затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 5 березня 2002 року N 49-р, територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним. При цьому, зокрема, можуть враховуватися:

- фізичні і технічні характеристики товару (товарної групи);

- технологічні зв'язки між виробниками і споживачами;

- можливості щодо технічного, гарантійного, абонентського обслуговування;

- співвідношення цін, зокрема рівень співвідношення цін на певні товари (товарні групи) в межах цього ринку, прийнятний для виробників чи споживачів;

- можливості щодо переміщення попиту на товар (товарну групу) між територіями, які за припущенням входять до одного географічного ринку, зокрема можливість збереження рівня якості і споживчих властивостей товару (товарної групи) при транспортуванні;

- рівень транспортних витрат, включаючи особливості транспортування товару (товарної групи);

- наявність торгових, складських приміщень, зручностей виконання вантажно-розвантажувальних робіт, можливостей виконання передпродажної підготовки;

- наявність знаків для товарів і послуг;

- наявність на відповідній території та рівень бар'єрів на вивезення чи ввезення товару (товарної групи), а саме: адміністративних бар'єрів; економічних й організаційних обмежень; впливу вертикальної (горизонтальної) інтеграції; бар'єрів, що пов'язані з ефектом масштабу виробництва; бар'єрів, що базуються на абсолютній перевазі рівня витрат; бар'єрів, пов'язаних з розмірами капітальних витрат або обсягів інвестицій, що необхідні для вступу на певний товарний ринок; обмежень щодо попиту; екологічних обмежень; бар'єрів, що перешкоджають виходу з ринку, тощо;

- місце розташування специфічних груп споживачів;

- рівень цін на певні товари (товарні групи) на відповідних суміжних територіях, можливість переміщення пропозиції товару (товарної групи) між цими територіями.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач встановивши, що відстань від громадської будівлі (аеропорту) до автостоянки повинна бути не менше 25 м, прийшов до висновку, що на такій відстані інші автостоянки, крім ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM», відсутні та зазначив у межах пішохідної доступності послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці можливо отримати тільки у ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM».

Тобто, відповідач, визначаючи територіальні межі досліджуваного ринку у спірному рішенні, помилково визначив мінімальну територію такого ринку, неправильно застосувавши норми матеріального права, що встановлено судом вище, та пункт 6.1. Методики.

Отже, враховуючи порушення відповідачем Методики, останній дійшов передчасного висновку про те, що у межах пішохідної доступності послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці можливо отримати тільки у ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM». Жодних інших доказів відповідачем на підтвердження викладеного висновку у спірному рішенні не наведено.

При цьому, визначаючи територіальні межі ринку з надання послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці біля МА «Харків», відповідачем не проаналізовано жодної із рекомендованих Методикою факторів, які містяться у п. 6.1. Методики.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач дійшов висновку, що послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці МА «Харків» є товаром, який не має замінників, а тому відповідачем визначено товарні межі ринку в рамках послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці.

Згідно приписів пункту 5.1. Методики, товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп) здійснюється із переліку товарів, які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи), за показниками взаємозамінності, якими зокрема є:

- подібність призначення, споживчих властивостей, умов використання тощо;

- подібність фізичних, технічних, експлуатаційних властивостей і характеристик, якісних показників тощо;

- наявність спільної групи споживачів товару (товарної групи);

- відсутність суттєвої різниці в цінах;

- взаємозамінність товарів (товарної групи) з точки зору їх виробництва, тобто здатності виробників запропонувати нові товари на заміну існуючих.

У процесі визначення товарних меж ринку попередньо визначена група взаємозамінних товарів (товарних груп) може бути поділена на декілька підгруп або приєднана до іншої групи.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, відповідачем під час розгляду справи не було враховано, що в межах територіального ринку наявна інша послуга, що є взаємозамінною з послугою із тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці МА «Харків», зокрема послуга із паркування поза межами проїзної частини, тротуару поряд із МА «Харків».

Згідно «Правил паркування транспортних засобів», що затверджені Постановою Кабміну від 3 грудня 2009 р. N 1342 (надалі - Правила №1342), паркування - розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування. Місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху. Відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306.

В свою чергу, порядок та особливості надання послуг зі зберігання транспортних засобів на автостоянках регулюються відповідними Правилами, що затверджені постановою Кабміну від 22 січня 1996 р. N115 (надалі - Правила №115).

Проте, положення вищевказаних Правил №115 не містять визначення послуги зберігання транспортних засобів.

Однак, за результатами системного аналізу Правил №115 суд дійшов висновку, що послуга зберігання транспортних засобів являє собою розміщення тимчасове чи довгострокове транспортного засобу на спеціально обладнаній стоянці, яка гарантує схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання.

Тобто, послуга паркування та послуга зберігання транспортного засобу є однорідною за подібністю призначення в частині розміщення транспортного засобі на спеціально відведеному для цього майданчику, а відмінною є за умовами використання, зокрема, в частині відповідальності оператора автостоянки за схоронність автомобіля.

Також в спірному рішенні відповідачем було встановлено, що основними споживачами досліджуваної послуги є пасажири аеропорту з багажем, а також водії автотранспорту, що прибувають до МА «Харків».

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, а також положення Правил паркування та зберігання транспортних засобів, суд приходить до висновку, що послуга паркування та послуга зберігання мають спільну групу споживачів товару, тобто пасажирів аеропорту з багажем та водіїв автотранспорту, що прибувають до МА «Харків», які мають потребу розмістити транспортний засіб для тимчасової стоянки, завантаження чи розвантаження багажу.

При цьому, наявність у вищевказаних послугах відмінностей у споживчих властивостях не є підставою для висновку про їх невзаємозамінність, оскільки за умовами пункту 5.2. Методики, при проведенні дослідження необхідно враховувати, що взаємозамінні товари належать до групи однорідних товарів (товарних груп), які розглядаються споживачем як один і той же товар (товарна група), і які можуть бути стандартизовані або диференційовані.

В свою чергу, пунктом 5.4. Методики встановлено, що диференційовані товари (товарні групи) характеризуються певними відмінностями споживчих властивостей, зовнішнього вигляду, якісних показників, термінів споживання, обсягів додаткових послуг (сервісного обслуговування), що дає можливість споживачам певним чином вирізняти переваги конкретного товару (товарної групи), який виробляється (реалізується) певним суб'єктом господарювання (продавцем), від інших аналогічних товарів (товарних груп) при задоволенні певного попиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не збиралася інформація про наявність місць для паркування в межах або поряд з аеропортом «Харків», та не проводився аналіз послуги з паркування транспортних засобів на предмет його взаємозамінності з послугою тимчасового зберігання транспортних засобів.

Натомість, відповідач не виокремлюючи дві окремі послуги, дійшов до висновку, що зберігання автомобілів на дорогах загального користування, у внутрішніх дворах будинків, на муніципальних парковках не може вважатися замінником для послуги тимчасового зберігання автотранспортних засобів.

Тобто, послуга паркування та можливість її надання в рамках територіальних меж ринку залишилася поза увагою та дослідження відповідачем, а тому висновок останнього про відсутність взаємозамінних послуг послузі із тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці МА «Харків» є передчасною та не відповідає матеріалам справи.

Також, у спірному рішенні відповідач дійшов висновку, що бар'єрами вступу на ринок послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці є:

- неможливість переміщення попиту на послуги на іншу територію;

- адміністративні обмеження, які полягають у необхідності одержання згоди органів місцевого самоврядування на оренду земельної ділянки для розміщення стоянки;

- економічні обмеження, пов'язані з необхідністю залучення значних коштів для будівництва стоянки в разі наявності вільної земельної ділянки.

Відповідно до положень пунктів 9.1-9.3. Методики, 9.1. потенційними конкурентами вважаються такі суб'єкти господарювання:

- які мають матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо, але з різних причин не реалізують ці можливості;

- які виготовляють товари (товарні групи), що складають товарні межі ринку, але не реалізують їх на відповідному ринку;

- нові суб'єкти господарювання, які можуть вступити на ринок.

Бар'єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є:

- обмеження за попитом, пов'язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців;

- адміністративні обмеження;

- економічні та організаційні обмеження;

- екологічні обмеження;

- нерозвиненість ринкової інфраструктури;

- інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи).

Наявність хоча б одного бар'єру вступу на ринок, що не може бути подоланий суб'єктом господарювання протягом 1 - 2 років унаслідок неможливості компенсації за цей час витрат, необхідних для вступу на ринок, розглядається як ознака того, що суб'єкт господарювання не є потенційним конкурентом.

Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідач жодним чином не намагався встановити можливу наявність потенційних конкурентів у позивача з надання послуг із тимчасового зберігання транспортних засобів біля МА «Харків» чи потенційних конкурентів. Зі спірного рішення також не вбачається, що відповідачем проводився розрахунок можливості/неможливості подолання визначених самим відповідачем бар'єрів для вступу потенційних конкурентів на ринок протягом 1 - 2 років та чи вдасться компенсувати понесені затрати потенційними конкурентами, що пов'язані зі вступом на ринок.

Водночас, суд зазначає, що за своєю суттю, всі встановлені відповідачем бар'єри для вступу на ринок, є лише капіталовкладеннями, які інвестувалися на момент початку діяльності з надання послуги позивачем, та відповідно можуть бути інвестовані і потенційними конкурентами.

Разом з тим, визначений відповідачем бар'єр у формі неможливості переміщення попиту на послуги на іншу територію не приймається судом як належний, з огляду на порушення визначення відповідачем територіальних меж ринку послуги, що надавалася.

Щодо розрахунків вартості послуги, які проведені відповідачем у спірному рішенні, суд відзначає таке.

Як зазначається АМК, вартість послуги за добу розрахована шляхом поділу повної добової вартості послуги на добову кількість в'їздів (10 805,80 грн. за добу/720 в'їздів = 15,00 грн. за добу). При цьому, в калькуляції ТОВ «НЬЮ СИСТЕМС AM» помилково зазначено « 15,00 грн. за годину», що не відповідає фактичним розрахункам.

У позовній заяві позивачем стверджується, що більшість заїздів на автостоянку здійснювалося споживачами послуги на строк не більше однієї години, а значна частина споживачів користувалася послугою зберігання менше 15 хвилин, яка є взагалі безкоштовною.

За приписами пункту 30 Правил №115, на автостоянці повинні вестися:

- журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання (додаток N 1);

- журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання (додаток N 2);

- журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів (додаток N 3).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не витребовувався у позивача та не досліджувався журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, та відповідно не визначалася кількість короткострокових заїздів та нетривале користування послугою, що прямо впливає на собівартість послуги.

Разом з тим, суд критично ставиться і до посилання АМК на моніторинг Відділення АМК щодо цін на інших автостоянках міста Харкова, яке оформлено відповідним протоколом, оскільки в матеріалах справи немає жодних доказів, що зазначені в протоколі та досліджувані автостоянки є законними та відповідають всім вимогам Правил №115, як і не зазначено взагалі адреси їх розташування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Антимонопольний комітет України під час розгляду справи неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до порушення застосування Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, невідповідності висновків, викладених у спірному рішенні, обставинам справи, а відтак, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №12-р/тк від 24.12.2015.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ" задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №12-р/тк від 24.12.2015.

3. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, ідентифікаційний код - 00032767) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ СИСТЕМС АМ" (61115, м. Харків, проспект Косіора, буд. 81, ідентифікаційний код - 35133822) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 21.04.2016.

Суддя Бондарчук В.В.