ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Справа № 922/5762/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Акулової Н.В. (доповідач), Кочерової Н.О., Мележик Н.І.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" м.Ізюм Харківської області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року
у справі№922/5762/15 Господарського суду Харківської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" м.Ізюм Харківської області
простягнення 55 375,66 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.2016 р. у справі №922/5762/15 (суддя: Ольшаченко В.І.) зменшені позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" пеню за простроченою заборгованістю за кредитом за договором №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 року за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 22465,95 грн. та пеню за простроченою заборгованістю за відсотками за цим же договором за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 1954,28 грн. та судовий збір в сумі 537,13 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав суду доказів сплати пені за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 22 465,95 грн. та пені за простроченою заборгованістю за відсотками за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 1954,28 грн., тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за відсотками в сумі 24 556,45 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.10.2015 року, оскільки остаточне фактичне виконання рішення господарського суду по справі №922/954/15 відбулося 09.09.2015 року, тобто зобов'язання відповідача по сплаті процентів за користування кредитними коштами припинилося 09.09.2015 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року у справі №922/5762/15 (судді: Хачатрян В.С., Ільїн О.В., Черленяк М.І.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 скасовано в частині часткового задоволення позовних вимог; прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі; пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 змінено та викладено його в наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" (64303, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Калініна, буд. 12. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" (61166, м. Харків, пр. Леніна, буд. 36. Код ) прострочену заборгованість за відсотками в сумі 24556,45 грн. за договором №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 року за період з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року, пеню за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 22465,95 грн. та пеню за простроченою заборгованістю за відсотками за цим же договором за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 1954,28 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн."

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №09 від 24.12.2013 року щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів. Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що оскільки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108 094,86 грн. погашалась поступово, а саме трьома платежами : 15 722,04 грн. від 06.08.2015 року, 19 110, 00 грн. від 27.08.2015 року, 73 262,82 грн. від 15.09.2015 року, новий період користування кредитними коштами склав сім місяців та двадцять три дні, а саме: з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року, тому відповідно до норм чинного законодавства та умов кредитного договору підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 24 556,45 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить суд скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року у справі №922/5762/15.

В касаційній скарзі скаржник посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.12.2013 року між ПАТ "Банк Золоті ворота" (Банк) та ТОВ "Грол України" (позичальник) був укладений договір №09 про надання кредиту за овердрафтом відповідно до предмету якого банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується з 24 грудня 2013 року по 15 грудня 2014 року надати позичальнику (відповідачу) кредит у формі овердрафта: здійснювати списання коштів з поточного рахунку №2511 позичальника за його платіжними дорученнями понад їх залишок на указаному рахунку в сумі 150000,00 грн. (ліміт), а позичальник (відповідач) зобов'язується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 15 грудня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним відповідно до нижченаведеного: за наявності безперервного дебетового залишку від 1 до 30 днів включно - 12%; за наявності безперервного дебетового залишку від 31 днів і більше - 24%. (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1 договору за користування кредитом банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок №2511, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок №2511.

Проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит. (п. 2.3 кредитного договору)

Пунктом 2.4 договору визначено, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до договору), проценти сплачуються позичальником за ставкою, на 20 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

Відповідно до п. 4.2.1 вказаного вище договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти та неустойку незалежно від настання строку виконання зобов'язання у випадках, зокрема, невиконання позичальником своїх зобов'язань зі сплати кредиту або процентів. (п. 4.2.4 договору)

Відповідно до п. 5.1.1 договору №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 р. сторони визначили, що у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки на рахунок №0001. У разі, якщо заборгованість позичальника перед банком виражена в іноземній валюті - розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені.

Згідно з п. 6.9 вказаного договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

Сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. (пункт 6.2 Договору)

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. (Стаття 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості.

02.04.2015 року господарським судом Харківської області по справі №922/954/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" прийнято рішення, яким позов про стягнення 114658,83 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" заборгованість за договором про надання кредиту овердрафтом від 24.12.2013 року у розмірі 114658,83 грн., яка складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 108094,86 грн., суми простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 3387,96 грн., пені за прострочення заборгованості за кредитом в розмірі 3068,04 грн., пені за прострочення заборгованості по відсоткам в розмірі 107,97 грн.

Також, стягнуто з ТОВ "Грол Україна" на користь державного бюджету України 2293,18 грн. судового збору.

21.04.2015 року на виконання вищевказаного рішення були видані відповідні накази.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач оплатив заборгованість по кредитному договору №09 від 24.12.2013 року згідно наказу №922/954/15 в загальній сумі 114658,83 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №479 від 30.07.2015 року на суму 19110,00 грн., №499 від 20.08.2015 року на суму 19110,00 грн. та №509 від 09.09.2015 року на суму 76438,83 грн.

10.09.2015 року відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за наказом від 21.04.2015 року по справі №922/954/15 у зв'язку з фактичним його виконанням в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв'язку з тим, що рішення господарського суду Харківської області про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 114658,83 грн. виконувалось боржником поступово, шляхом перерахування грошових коштів через державну виконавчу службу, окремими платежами, а тіло кредиту залишалось не погашеним до 14.09.2015 року включно, виникла заборгованість в розмірі 48 976,68 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості за відсотками 24 556,45 грн., пені за простроченою заборгованістю за кредитом - 22465,95 грн., пені за простроченою заборгованістю за відсотками - 1 954,28 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108094,86 грн. погашалась поступово, а саме трьома платежами: 15722,04 грн. від 06.08.2015 року, 19110,00 грн. від 27.08.2015 року, 73262,82 грн. від 15.09.2015 року, новий період користування кредитними коштами склав сім місяців та двадцять три дні, а саме: з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року; умовами договору, п. 2.1., п. 2.2. кредитного договору передбачено порядок та строки нарахування відсотків. При цьому, у п. 2.3. кредитного договору сторони узгодили, що проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором №9 від 24.12.2013 року, щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів і правомірно розраховано заявлену до стягнення прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 24556,45 грн. за період з 23.01.2015 року (з дня наступного, після заявлених та задоволених до стягнення сум в межах справи №922/954/15) по 14.09.2015 року (день фактичного повернення кредиту (тіла кредиту) та задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 22465,95 грн. пені за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року та 1954,28 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки суду апеляційної інстанції такими, що відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, оскільки апеляційний господарський суд в порядку ст. ст.43, 47, 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив та належним чином оцінив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін. На підставі встановлених фактичних обставин з'ясував дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Згідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи лише застосування ними норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішення або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного судового акту не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду колегією суддів Вищого господарського суду України не вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грол Україна", м.Ізюм Харківської області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року у справі №922/5762/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.В. Акулова

Судді: Н.О. Кочерова

Н.І. Мележик