РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/2954/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортмастер-Україна»

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною

про стягнення коштів у розмірі 98 839,86 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Єлісєєв В.В., за довіреністю

від відповідача: Дяченко Т.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортмастер-Україна» (далі - позивач) до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 98 839,86 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/2954/16, розгляд справи призначено на 16.03.2016.

16.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 16.03.2016 представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2016 з'явився та подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 16.03.2016 судом було оголошено перерву до 13.04.2016.

05.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення на відзив відповідача.

12.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 13.04.2016 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 13.04.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2010 між Київським міським управлінням Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України (в подальшому змінено найменування на Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною) (далі - виконавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортмастер-Україна» (далі - замовник, позивач) було укладено Договір № 11/5634-ІМ (далі - Договір), предметом якого є послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів (далі - послуги) імпортованої продукції на умовах і за тарифами, визначеними цим Договором згідно з Постановою КМУ від 26.07.2001 № 915 зі змінами та доповненнями.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом трьох календарних років з дати його підписання (п. 11.1 Договору).

Відповідно до п. 11.2 Договору у разі відсутності письмових заяв сторін про розірвання Договору за два місяці до закінчення терміну дії зазначеного в п. 11.1 Договору, Договір пролонгується на той же термін і на тих же умовах.

Враховуючи умови Договору, позивач надіслав відповідачу 19.11.2015 заяву № 19/01-1 від 19.11.2015 про розірвання Договору та зазначив про необхідність повернення не використаних коштів у сумі 98 839,86 грн. Проте відповідач кошти не повернув, що змусило позивача звернутись з позовом до суду.

Позивач зазначає суду про те, що станом на 17.02.2016 сума переплати позивачем за Договором складає 98 839,86 грн.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, з рахуванням п. 11.2 Договору, судом встановлено, що Договір припинив свою дію, оскільки позивачем було направлено відповідачу заяву про розірвання Договору, яка фактично є заявою про припинення строку дії Договору та відмова від його автоматичної пролонгації, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що у нього відсутній обов'язок повертати перераховані позивачем кошти, оскільки такі кошти набуто за наявності договірних зобов'язань, а тому їх не може бути витребувано.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було складено та підписано акт звірки станом на 31.12.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, відповідно до якого за позивачем обліковується переплата в сумі 110 533,92 грн.

В подальшому, 21.05.2015 сторонами було складено та підписано акт звірки, відповідно до якого за позивачем обліковується переплата в сумі 98 839,85 грн.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження надання послуг за Договором на всю суму отриманих від позивача коштів.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Як було встановлено судом, Договір, на виконання умов якого позивачем були перераховані грошові кошти, припинив свою дію, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що з моменту припинення строку дії Договору підстава для володіння відповідачем грошовими коштами позивача в розмірі 98 839,86 грн відпала.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 98 839,86 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (02090, м. Київ, вулиця Лобачевського, будинок 23-В; ідентифікаційний код: 20077743) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортмастер-Україна» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 28; ідентифікаційний код: 34880125) грошові кошти в сумі 98 839 (дев'яносто вісім тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 60 коп.

Повне рішення складено 18.04.2016.

Суддя О.В. Нечай