ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року Справа № 904/4692/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Герасименко І.М., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-167 від 11.06.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №55 від 07.12.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі № 904/4692/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація",

м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 5 435 044,21 грн

ВСТАНОВИВ:

По справі оголошувалася перерва з 04.04.2016р. по 20.04.2016р.

Справа розглядалась судами неодноразово.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. (суддя Дубінін І.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 1 171 776, 62 грн пені, 1 111 041,59 грн - 7% штрафу, 33 883,80 грн - інфляційних втрат, 800 403,31 грн - 3% річних, 72 607,76 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено з огляду на помилковість розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та наявність підстав для застосування ст. 233 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим пеня та штраф зменшені судом на 50%.

Не погодившись з даним рішенням, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені - 1 171 776,62 грн та штрафу - 1 111 041,59 грн скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення заявлених до стягнення штрафних санкцій у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що право на зменшення неустойки виникає у суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків. Оскільки, сума нарахованих штрафних санкцій (4 565 636,41 грн) є меншою в порівнянні зі збитками кредитора (сума боргу на момент пред`явлення позову 31 744 045,22 грн), судом штрафні санкції зменшені неправомірно. Окрім того, в порушення норм ст.ст. 42, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України судом при зменшенні штрафних санкцій не зазначено мотивів неврахування аргументів та доказів Позивача; не з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, зокрема, інтереси Позивача. Зауважив, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу та його скрутний фінансовий стан не є винятковими випадками в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що на дату пред`явлення позову сплатив заборгованість у повному обсязі. Крім того, причиною неналежного виконання зобов`язання стала наявність збитків внаслідок непостійного коригування газової складової в тарифі на теплову енергію. Так, згідно бухгалтерського обліку станом на 01.12.2015р. відображено збитки підприємства в сумі 47 107,00 тис. грн при статутному капіталі 38 202,00 тис. грн. Звернув увагу, що значна частина прибутку підприємства залежить від реалізації виробленої продукції в опалювальний період, проте за період опалювального сезону заборгованість організацій м. Нікополя на початок 2015 року становила 17 857 773,33 грн, а на кінець 2015 року 38 784 897,99 грн. Таким чином, покриття збитків за рахунок прибутку унеможливлюється внаслідок поточної заборгованості підприємств та організацій, яких Відповідач не має право відключити від опалення. Вважає сплату штрафних санкцій об`єктивно неможливою, бо звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної його зупинки. Отже, судом першої інстанції правомірно застосовані положення ст. 233 Господарського кодексу України та зменшений розмір штрафних санкцій на 50%. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

19.04.2016р. у зв`язку із відпусткою судді Пруднікова В.В. та відрядженням судді Орєшкіної Е.В. по справі здійснений автоматичний перерозподіл, за результатами якого визначено для розгляду колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Герасименко І.М., Подобєд І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016р. справа прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Герасименко І.М., Подобєд І.М.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 28.09.2011р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" як продавцем (надалі Позивач) та Закритим акціонерним товариством "Теплогенерація" як покупцем (надалі Відповідач) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу №14/1833/14 (надалі Договір). Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 Договору). До Договору були укладені додаткові угоди №№ 1,2,3,4,5 щодо внесення змін в п. 5.2., 6.1., 12 Договору.

Згідно п. 1.1. Договору Позивач зобов'язався передати у власність Відповідача у IV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), а Відповідач - прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що постачається за Договором, використовується Відповідачем виключно для вироблення теплової енергії для власних потреб. Відповідач є кінцевим споживачем (п. 1.2. договору).

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов Договору протягом жовтня-грудня 2012 року Позивач поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 31 744 045,22 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2012р., 30.11.2012р. та 31.12.2012р. (а.с. 19 21, том 1).

Відповідно до п. 6.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №3 від 14.11.2011р., оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Відповідачем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, за умовами п. 6.1 Договору Відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставлений в жовтні 2012р. природний газ на суму 6173390,85 грн в строк до 14.11.2012р. включно; в листопаді 2012р. на 10328843,79 грн - в строк до 14.12.2012р. включно; в грудні 2012р. на 15241810,58 грн - в строк до 14.01.2013р. включно.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу, ст.193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Проте, Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, за поставлений природний газ розрахувався з порушенням обумовлених договором строків. Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень здійснив наступні оплати: платіжними дорученнями №701 від 25.07.2013р. 4 385 697,48 грн, №882 від 10.09.2013р. 1 787 693,37 грн, №883 від 10.09.2013р. 10 328 843,79 грн, №884 від 10.09.2013р. 1 677 213,61 грн та №32 від 14.01.2014р. 13 564 596,97 грн. Всього сплачено 31 744 045,22 грн.

Погашення боргу відбулося протягом розгляду справи та Позивач надав заяву про зменшення позовних вимог в цій частині (а.с. 98-100, т.1) та просив стягнути з Відповідача 5 435 044,21 грн, з яких 2 222 083,17 - 7% штрафу, 804274,23 грн - 3% річних, 2 343553,24 грн - пені, 65 133,57 грн - інфляційних втрат.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою - штрафом, пенею (стаття 549 Цивільного кодексу України).

У п. 7.2. Договору сторони узгодили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується оплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Пеня за період прострочення оплати природного газу з 15.11.2012р. по 14.07.2013р. в сукупності по кожному періоду заборгованості становить 2 343 553,24 грн та вірно розрахована Позивачем. Штраф у сукупності по кожній частині боргу становить 2 222 083,17 грн, розрахунок Позивача в цій частині також визнаний судом вірним (а.с. 105-106, т. 1).

15 лютого 2016р. до господарського суду Дніпропетровської області Відповідачем було подано клопотання про застосування положень ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим просив зменшити пеню та 7% штрафу до 1,00 грн, розстрочити сплату 3% річних та інфляційних втрат на 5 років.

Зазначене клопотання було обґрунтоване великою дебіторською заборгованістю Відповідача внаслідок не коригування газової складової в тарифі на теплову енергію, що не давало можливості вчасно розрахуватися з боргами перед Позивачем. Відповідач вказує та надає докази, що згідно бухгалтерського обліку станом на 01.12.2015р. відображено збитки підприємства в сумі 47 107,00 тис. грн при статутному капіталі 38 202,00 тис. грн. За період опалювального сезону заборгованість організацій м. Нікополя на початок 2015 року становила 17 857 773,33 грн, а на кінець 2015 року 38 784 897,99 грн. Вказує, що покриття збитків за рахунок прибутку унеможливлюється внаслідок поточної заборгованості підприємств та організацій, яких Відповідач не має право відключити від опалення, та стягнення штрафних санкцій у повному обсязі або звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної зупинки його діяльності з наслідком відсутності забезпечення тепла в мікрорайони міста.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно розяснень, наведених у підпункті 3.17.4 пункту 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18, вирішуючи питання про зменшення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Зважаючи на обставини справи, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, використовуючи надане суду пунктом третім статті 83 Господарського процесуального кодексу України право, суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України, внаслідок чого штрафні санкції зменшені відповідно пеня до 1 171 776,62 грн, штраф до 1 111 041,59 грн, що становить 50% від заявлених сум.

Беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником по оплаті отриманого природного газу спожитий газ оплачено в повному обсязі; відсутність негативних наслідків для Позивача у вигляді заподіяної шкоди, викликаних простроченням виконання, а також нарахування крім пені, штрафу, також й інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції вважає, що таке зменшення є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Отже, в даному випадку, місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки (пені та штрафу).

Посилання Позивача на заподіяння йому збитків неналежним виконанням Відповідачем свого грошового зобов'язання, а також на не з`ясування судом наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків відхиляється апеляційним судом, оскільки позивачем не надано жодних фінансових та бухгалтерських документів, що характеризують його фінансовий стан, а саме баланс річний (звіт про фінансовий стан підприємства), річний звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід), отже наявність збитків Позивачем не доведена.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у справах №5011-35/1533/2012 від 12.11.2012р., №5011-22/1511/2012 від 11.12.2012р., №904/1622/13-г від 19.09.2013р., № 904/6483/15 від 06.04.2016р.

Зважаючи на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів, як в першій інстанції, так і в апеляційній, колегія суддів вважає, що його посилання на порушення судом ст.ст. 42, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України безпідставні.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становить менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, а також те, що день фактичної оплати суми боргу не включається до періоду, за який здійснюється нарахування 3% річних та інфляції, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення 3% річних за загальний період з 15.11.2012р. по 13.01.2014р. в сумі 800 403,31 грн та інфляційних втрат за загальний період з грудня 2012р. по грудень 2013р. 33 883,80 грн, а в решті позову відмовлено з огляду на невірність розрахунків. Сторонами в апеляційній інстанції нарахування 3% річних та інфляційних втрат також не оскаржується.

Як зазначено вище, Відповідач згідно клопотання №35 від 15.02.2016р. просив суд розстрочити сплату інфляційних втрат та 3% річних строком на 5 років. Підстава для розстрочки - велика дебіторська заборгованістю, яка не давала можливості вчасно розрахуватися з боргами перед Позивачем.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення має право відстрочити або розстрочити його виконання з дотриманням вимог ст. 121 ГПК та розяснень п. 7.2. Постанови Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., враховуючи конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для розстрочення виконання судового рішення.

Зважаючи на встановлені обставини справи, порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права не вбачається, підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по апеляційній скарзі покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі № 904/4692/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 22.04.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Герасименко

Суддя І.М. Подобєд