ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокуСправа № 912/970/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/970/16

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Явір"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Креатив"

про стягнення 2467630,00 грн,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, адвокат, договір від 21.05.2015 № 3;

від позивача - ОСОБА_2, адвокат, договір від 11.02.2016 № 4;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 30.11.2015 № 44Д-10.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Явір" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Креатив" заборгованості у сумі 2467630,00 грн, з яких 1803311,00 грн основного боргу за поставлений товар, 55850,08 грн 3% річних, 608468,92 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544 в частині оплати у повному обсязі отриманого насіння соняшнику.

Позивачем у позовній заяві зазначено відповідачем ОСОБА_4 акціонерне товариство "Креатив", ідентифікаційний код 31146251, місцезнаходження якого: 25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, пр-т Промисловий, 19.

Водночас, як убачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.04.2016, місцезнаходження юридичної особи Приватного акціонерного товариства "Креатив", ідентифікаційний код 31146251: 01032, м. Київ, Голосіївський район, вул. Жилянська, 75.

Судом враховуються правила частини 3 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

За таких обставин справа розглядається Господарським судом Кіровоградської області.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву суду не подав, при цьому представником відповідача у судовому засіданні подано суду клопотання про витребування від позивача оригіналів договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544 та довіреності на отримання товару від 25.03.2015 № 1114.

Окрім того, відповідачем подано суду клопотання від 12.04.2016 № 374-10 про призначення у справі комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи, на період проведення якої провадження у справі зупинити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, а відтак за правилами статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, господарським судом встановлено таке.

Між ОСОБА_4 акціонерним товариством "Креатив" (Покупець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Явір" (Продавець) укладено договір поставки від 25.03.2015 № С14-02544 (надалі за текстом Договір).

За умовами даного Договору сторонами погоджено, що Продавець зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року (надалі ОСОБА_5) на умовах такого Договору.

У відповідності до пункту 4.1 Договору кількість ОСОБА_5, що поставляється за даним Договором 381,37 т ± 10% (за вибором Покупця), ціна ОСОБА_5 за одну тонну 9000,00 грн, в т.ч. ПДВ, орієнтовна сума Договору 3432330,00 грн.

За умовами п.п. 4.2.13 Договору у видаткових накладних вказується остаточна ціна на партію ОСОБА_5 згідно з п. 4.2.12 Договору.

У пункті 5.1 Договору сторонами погоджено, що Покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості отриманого ОСОБА_5 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури й документів, визначених п.п. 3.7, 3.8, 3.9 Договору, проведення досліджень ОСОБА_5 на відповідність вимогам п. 2.1 Договору та надання в електронному або письмовому вигляді відомостей про зареєстровану у встановленому чинним законодавством податкову(ві) накладну(ні). Оплата ОСОБА_5 здійснюється виходячи з остаточної ціни на ОСОБА_5, визначеної відповідно до п. 4.2 Договору.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками, що свідчить про погодження сторонами усіх його умов.

Як убачається з матеріалів справи, Продавцем поставлено Покупцеві ОСОБА_5 згідно видаткової накладної від 25.03.2015 № 1 у кількості 381,370 т на загальну суму 3303311,00 грн.

ОСОБА_5 отримано повноважним представником ПрАТ "Креатив" на підставі довіреності від 25.03.2015 № 1114 (а.с. 28), у якій міститься посилання на договір від 25.03.2015 № С14-02544.

За умовами п. 3.9 Договору Продавець зобов'язаний не пізніше 5-ти календарних днів з дати поставки ОСОБА_5, здійсненої за цим Договором, зареєструвати належним чином складену та оформлену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем на підтвердження виконання ним даної умови Договору надано суду копію відповідної податкової накладної від 25.03.2015 № 1/2 (а.с. 29), з підтвердженням її реєстрації, а також доказами її направлення в електронному вигляді Покупцеві (а.с. 29, зворот).

25.03.2015 Продавцем виставлено Покупцеві рахунок на оплату отриманого ОСОБА_5 від 25.03.2015 № 1 на суму 3303311,00 грн (а.с. 26).

В матеріалах справи містяться копія виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 30), згідно з якою відповідачем з посиланням на Договір від 25.03.2015 № С14-02544 перераховано на користь позивача: 03.04.2015 150000,00 грн, 21.04.2015 150000,00 грн, 22.04.2015 100000,00 грн, 22.04.2015 100000,00 грн, 02.07.2015 500000,00 грн, 23.07.2015 500000,00 грн, всього 1500000,00 грн.

Залишок неоплаченої вартості отриманого ОСОБА_5 складає 1803311,00 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по липень 2015 року, підписаним обома сторонами (а.с. 31), відповідач погоджується із вказаною сумою заборгованості та здійсненими ним частковими оплатами.

Несплата відповідачем решти вартості отриманого ОСОБА_5 у вказаній сумі стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

При розгляді спору господарський суд виходить з такого.

Згідно положень статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно визначення, наведеного у ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом спору у даній справі є невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем ОСОБА_5 за договором поставки.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Суд зауважує, що у випадку непогодження відповідачем із заявленою сумою боргу останній зобов'язаний в силу положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України надати власний контррозрахунок оспорюваної суми на підставі наявних у нього первинних документів про отримання та оплату товару, що відповідачем на вимогу суду зроблено не було.

Згідно з п. 6.6 Договору сторонами узгоджено, що у разі якщо ОСОБА_5 не був прийнятий Покупцем внаслідок невідповідності якості умовам Договору або відсутності необхідних документів на ОСОБА_5, Покупець має право повернути ОСОБА_5 Продавцю, а Продавець зобов'язаний безумовно прийняти цей ОСОБА_5.

Господарським судом враховується неподання відповідачем суду доказів повернення позивачеві ОСОБА_5 у зв'язку з ненаданням останнім документів на ОСОБА_5, а також зміст п. 5.1 Договору стосовно строку оплати отриманого ОСОБА_5 та зазначає, що прийняття відповідачем без зауважень партії ОСОБА_5 згідно видаткової накладної від 25.03.2015 № 1, а також здійснення часткової оплати такого ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи, розцінюється господарським судом як підтвердження Покупцем факту отримання ОСОБА_5 належної якості разом з усіма передбаченими Договором документами на ОСОБА_5.

Господарський суд враховує, що відповідачем у клопотанні від 12.04.2016 № 374-10 вказано, що копію договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544, яка міститься в матеріалах справи, а також довіреності від 25.03.2015 № 1114 скріплено печаткою ПрАТ "Креатив", яка на дату укладення договору взагалі не використовувалась у господарській діяльності відповідача, з огляду на що відповідач ставить під сумнів сам факт господарської операції.

З урахуванням вказаного відповідач у такому клопотанні просив суд витребувати оригінали договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544 та довіреності на отримання товару від 25.03.2015 № 1114.

Господарським судом відхилено таке клопотання відповідача, оскільки 07.04.2016 позивачем подано до суду оригінали вищевказаних документів, а відтак необхідність їх витребування у суду відсутня.

Судом у судовому засіданні оглянуто оригінали документів, копії яких позивачем додано до позовної заяви, сумнівів у достовірності таких копій та їх відповідності оригіналам у суду не виникло.

Окрім того, відповідач у клопотанні від 12.04.2016 № 374-10 наголошував на необхідності призначення у даній справі комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи з метою встановлення, у який період були підписані про пропечатані всі сторінки договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544 від імені Приватного акціонерного товариства "Креатив" та чи нанесений відтиск печатки ПрАТ "Креатив" у той час, яким датований договір поставки № С14-02544 від 25.03.2015, оскільки, за твердженням відповідача, печатка, якою скріплений такий договір на момент його укладення не використовувалась у господарській діяльності ПрАТ "Креатив".

На підтвердження даної обставини відповідач надав суду копії наказу від 12.05.2015 № 61/1 "Про використання у господарській діяльності печатки ПрАТ "Креатив" та наказу від 12.05.2015 № 61 "Про знищення печатки старого зразка".

Поряд з тим, господарський суд відхиляє таке клопотання відповідача, оскільки подані до суду копії наказів №№ 61, 61/1 датовані 12.05.2015, тоді як оспорюваний відповідачем договір поставки № С14-02544 було укладено 25.03.2015, тобто до видання генеральним директором ПрАТ "Креатив" наказів про знищення печатки, якою скріплено такий договір, та використання у господарській діяльності товариства нової печатки.

Доцільності у призначенні запропонованих відповідачем експертиз господарський суд не вбачає.

Окрім того, господарським судом враховується, що відповідачем не спростовано сам факт поставки ОСОБА_5 Продавцем за Договором, період, у який у поставлявся ОСОБА_5, його кількість, а також не оспорюється підпис уповноваженої довіреністю від 25.03.2015 № 1114 ОСОБА_6, яким отримано ОСОБА_5.

Пунктом 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних доручень на отримання цінностей, затвердженої Наказом Мінфіну України № 99 від 16.05.1996 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувача, а отже довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення керівника підприємства про надання повноважень конкретній фізичній особі одержати для підприємства цінності, згідно визначених у ній переліку та кількості.

Частинами 2, 3 п. 10 відповідної Інструкції встановлено, що невикористані довіреності повинні бути повернуті працівнику підприємства, який здійснює виписування і реєстрацію довіреностей, не пізніше наступного дня після закінчення строку дії довіреності. Про використання довіреності або повернення невикористаної довіреності у журналі реєстрації довіреностей робиться відмітка про номери документів (накладних, актів тощо) на одержані цінності або про дату повернення довіреності. Повернуті невикористані довіреності гасяться надписом "невикористана" і зберігаються протягом строку, встановленого для зберігання первинних документів.

Із матеріалів справи убачається, що видана ПрАТ "Креатив" довіреність від 25.03.2015 № 1114 на отримання товару за договором від 25.03.2015 № С14-02544 є дійсною до 03.04.2015. Докази на підтвердження того, що зазначена довіреність не була використана чи анульована в матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не подавались.

Факт передачі відповідачеві ОСОБА_5 у загальній кількості 381,37 т підтверджується також наявною в матеріалах справи копією податкової накладної від 25.03.2015 № 1/2.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено часткове виконання відповідачем договору поставки від 25.03.2015 № С14-02544 шляхом здійснення часткової оплати товару за таким договором із зазначенням призначення платежу "за соняшник згідно договору № С14-02544 від 25.03.2015".

Відтак, часткове виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем свідчить про визнання ПрАТ "Креатив" Договору та, відповідно, зобов'язань за ним.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 1803311,00 грн обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 55850,08 грн та 608468,92 грн інфляційних втрат за період прострочення оплати отриманого ОСОБА_5.

При розгляді даної позовної вимоги господарський суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд погоджується з обраним позивачем періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Поряд з цим, за результатами здійсненого господарським судом перерахунку суми інфляційних збитків за такий період її розмір складає 552721,43 грн (з урахуванням дефляції у липні 2015 року, яка позивачем не врахована).

Суд звертає увагу позивача, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), що вказано у постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.

Відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задовольняються господарським судом частково на суму 552721,43 грн. В решті вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд відмовляє.

При цьому, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем, господарський суд визнає його правомірним, обґрунтованим та погоджується із заявленою до стягнення сумою 3% річних у розмірі 55850,08 грн.

Враховуючи положення статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача у справі покладаються судові витрати зі сплати судового збору у сумі 36178,24 грн.

У поданих відповідачем клопотаннях про витребування документів та призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи господарський суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 17, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Креатив" (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 75, ідентифікаційний код 31146251) на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Явір" (56320, Миколаївська область, Врадіївський район, с. Краснопіль, ідентифікаційний код 31395632) заборгованість у сумі 2411882,51 грн, з яких 1803311,00 грн основного боргу, 55850,08 грн 3% річних, 552721,43 грн інфляційних збитків, а також 36178,24 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складено 18.04.2016.

Суддя В.М. Балик