КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 911/1403/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року

у справі № 911/1403/15 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Волна - К»

про зобов'язання повернути майно та стягнення 130 000,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_1, виданий 15.10.1996 року Ленінградським РУ ГУМВС України в м.Києві,

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 10.07.2015 року

від третьої особи: Радченко А.В., довіреність б/н від 26.10.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (позивач у справі) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач у справі) про зобов'язання повернути майно та стягнення 30 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди майна щодо сплати орендної плати за користування майном та своєчасного його повернення після закінчення строку оренди.

Рішенням Господарського суду Київської області, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, позов задоволено повністю. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 майно згідно переліку зазначеному в Акті прийому-передачі обладнання (Додаток № 1) від 11.08.2014 року у кількості 251 шт., загальною вартістю 320 746 грн. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 20000 грн. заборгованості з орендної плати, 110000 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна та 4245 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу б/н від 15.02.2016 року (вх. № 164/16 від 15.02.2016 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №911/1403/15 та прийняти нове рішення, яким у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення дій та стягнення заборгованості відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що ні договір, ні Акт приймання майна в оренду не підписувала, майно, яке було предметом оренди не отримувала в користування, оскільки не мала доступу до приміщення, в якому знаходилось майно, що, на думку апелянта, підтверджується знаходженням приміщення в оренді третьої особи - Фізичної особи підприємця ОСОБА_6. З огляду на вказані обставини, апелянт вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 28.03.2016 року.

25.03.2016 року до Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких ТОВ «Волна-К» стверджує, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, оскільки не надано оцінки листам ТОВ «Волна-К», які були адресовані орендарю приміщення (кафе-бара) і якими третя особа змінила строк оренди, а саме до 30.09.2014 року, що свідчить про те, що відповідач не міг користуватись спірним орендованим майном до грудня 2014року, яке знаходилось в даному приміщенні.

У судовому засіданні 28.03.2016 року апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 20.04.2016 року

Представник апелянта та третьої особи у судовому засіданні 20.04.2016 року підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №911/1403/15 та прийняти нове рішення, яким у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення дій та стягнення заборгованості відмовити повністю.

У судовому засіданні 20.04.2016 року позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

11.08.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач у справі, орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач у справі, орендар за договором) укладено договір оренди майна №01 (а.с.12-15 том 1), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, перелік якого вказано в додатках до Договору, а саме, посуд та обладнання для ресторану, що належать орендодавцеві на праві власності.

З наявного в матеріалах справи Акту від 11.08.2014 року прийому-передачі обладнання для ресторану до Договору №01 оренди майна від 11.08.2014 року (а.с. 16-22) судом встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав майно (посуд та обладнання для ресторану) у кількості 251 шт., загальною вартістю 320 746 грн. (п. 1.1.1 Договору).

За змістом п. 4.1, 4.2 договору орендна плата складає 5000 грн. за місяць та сплачується орендарем щомісячно на рахунок орендодавця не пізніше 11 числа кожного місяця.

Положеннями п. 3.1 договору визначається строк його дії, який складає чотири місяці з моменту прийняття об'єкта оренди. Тобто, враховуючи дату підписання Акту приймання майна в оренду, останнім днем оренди слід вважати 11.12.2014 року.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору не здійснював сплату орендних платежів та після закінчення строку оренди не повернув орендованого майна, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору №01 від 11.08.2014 року вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України унормовано, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Апелянт, заперечуючи проти позову, стверджує, що спірне майно йому фактично не передавалось і він не мав доступу до майна, оскільки воно знаходилось і знаходиться в приміщенні, яке належить на праві власності ТОВ «Волна-К» за адресою: АДРЕСА_1, площею 159 кв.м., що підтверджується п.1 Акту прийому-передачі обладнання, при цьому договірних відносин щодо користування приміщенням у відповідача з ТОВ «Волна-К» немає.

Також, відповідач стверджує, що договір оренди майна від 11.08.2014 року та Акт приймання його в оренду, ФОП ОСОБА_2 не підписувала.

З матеріалів справи вбачається, що з метою дослідження заперечень відповідача щодо підписання договору оренди та підписання Акту приймання-передачі обладнання, місцевим господарським судом призначалась комплексна судова почеркознавча експертиза та технічна експертиза документів, на вирішення якої були поставлені питання: чи виконано рукописний текст (підпис) на Договорі оренди майна № 01 від 11.08.2014 року, укладеному між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, від імені ОСОБА_2, ОСОБА_2, чи іншою особою, в тому числі, з наслідуванням підпису ОСОБА_2?; чи виконано рукописний текст (підпис) на Акті прийому-передачі обладнання для ресторану від 11.08.2014 року до Договору оренди майна № 01 від 11.08.2014 року ОСОБА_2 чи іншою особою, в тому числі, з наслідуванням підпису ОСОБА_2? Судові витрати за проведення експертизи були покладені на відповідача у справі.

Однак, листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 12388/12615/15-33/12616/15-32 від 24.09.2015 року (а.с. 126 том 1), матеріали справи №911/1403/15 були повернуті до суду без проведення експертизи, у зв'язку з тим, що відповідач не виконав вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 24.06.2015 року, якою витрати на проведення експертизи та організаційні питання, пов'язані з її проведенням, були покладенні на нього.

Таким чином, призначена судова експертизи не була проведена з вини відповідача, тому доводи ФОП ОСОБА_2 щодо непідписання нею договору оренди та Акту приймання передачі спірного майна колегія суддів вважає безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Крім того, у матеріалах справи наявні оригінали самого договору оренди та Акту приймання передачі майна з яких вбачається, що підписи відповідача на Договорі № 01 оренди майна від 11.08.2014 року та Акті прийому-передачі обладнання для ресторану від 11.08.2014 року засвідчені печаткою ФОП ОСОБА_2 При цьому, справжність відтиску печатки відповідачем не спростовано. Доказів звернення до правоохоронних органів з заявами щодо крадіжки печатки ФОП ОСОБА_2, підроблення документів відповідач не надав.

Таким чином, підписання відповідачем Договору оренди майна № 01 від 11.08.2014 року та Акту прийому-передачі від 11.08.2014 року, скріплення підписів печаткою ФОП ОСОБА_2, свідчить про погодження відповідачем умов договору та засвідчення факту прийняття майна (посуду та обладнання для ресторану у кількості 251 шт., загальною вартістю 320746 грн.). Доказів протилежного відповідач не надав.

Щодо посилань апелянта на неможливість фактичного користування майном, оскільки таке знаходилось в приміщенні кафе-бару, яке не перебувало ні у власності, ні у користуванні ФОП ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне. Спірне орендоване відповідачем майно в розумінні ст. 181 Цивільного кодексу України є рухомими речами, які можуть переміщуватись в просторі.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 1.2, 2.1. договору орендодавець (позивач у справі) передає в платне строкове користування, а орендар приймає об'єкт оренди, виключно як обладнання для ресторану. Сторони не передають одна одній жодних майнових прав (володіння, користування, розпорядження) на земельні ділянки, торгові площі, приміщення та інші площі, де розміщуються або можуть бути розміщені обладнання. Об'єкт оренди передається в оренду для використання в господарській діяльності орендаря згідно з нормами і технічними умовами експлуатації.

Тобто, з системного аналізу умов договору в сукупності з поданими сторонами іншими доказами у справі, вбачається, що сторонами жодним документом не було передбачено використання ФОП ОСОБА_2 орендованого рухомого майна виключно у приміщенні (кафе-бару), власником якого є ТОВ «Волна-К». Навпаки, умови договору обумовлюють можливість орендаря (відповідача у справі) використовувати орендоване майно у своїй діяльності на будь-якій торговій площі чи у будь-якому приміщенні. А підписаний відповідачем 11.08.2014 року Акт засвідчив прийняття ним в користування такого майна без будь-яких застережень щодо фактичного володіння, можливості доступу до даного майна тощо.

Разом з цим, у випадку неможливості користування таким майном, відповідач згідно положень чинного законодавства мав право заявити відповідні претензії до орендодавця (позивача) щодо перешкод чи неможливості фактичного користування орендованим майном, мав право на захист свого порушеного права та інтересу в судовому порядку, оскільки згідно чинного законодавства підписання сторонами договору є підставою виникнення у сторін крім прав також обов'язків, належного виконання яких має право вимагати управнена сторона. Однак в матеріалах справи відсутні відомості про звернення відповідача з вимогами до позивача про доступ до майна чи усунення перешкод у користуванні орендованим майном.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волна-К» в своїх запереченнях проти позову зазначило, що спірне майно передавалось відповідачу в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ТОВ «Волна-К» та яке на підставі договору оренди №0910/12 від 09.10.2012 року між ТОВ «Волна К» та ФОП ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, знаходилось в користування ФОП ОСОБА_6 на 35 місяців з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. Тобто, на момент укладення та дії договору оренди обладнання, приміщення перебувало в фактичному володінні та користування іншої особи на відповідних законних підставах.

Разом з цим враховуючи, що орендоване відповідачем майно є рухомими речами, яке за договором могло використовуватись відповідачем у будь-якому приміщенні та на будь-якій торгівельній площі, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та посилання третьої особи, що за відсутності фактичного користування самим приміщенням (кафе-баром) за адресою: АДРЕСА_1, у відповідача була відсутня можливість користуватися орендованим майном.

Таким чином, місцевим господарським судом вірно встановлено, що 11.08.2014 року відповідач на підставі укладеного договору оренди №01 від 11.08.2014 року отримав в оренду рухоме майно (посуд та обладнання для ресторану у кількості 251 шт., загальною вартістю 320 746 грн.).

Як встановлено ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги, що відповідачем не надано доказів сплати орендних платежів за час користування орендованим майном, вимога позивача про стягнення з відповідача 20000 грн. за чотири місяці оренди (по 5000 грн. на місяць) є правомірними та обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення правовідносин з користування майном з фактом поверненням об'єкта договору оренди орендодавцеві, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

Згідно з п. 8.1. договору оренди узгоджено, що після закінчення строку дії договору орендар зобов'язаний у десятиденний термін передати орендодавцю майно за актом приймання-передачі.

Враховуючи, що договір оренди було укладено на чотири місяці, відтак орендар повинен був повернути майно до 11.12.2014 року, про що 07.11.2014 року також попереджав сам позивач шляхом направлення на адресу орендаря листа.

Однак доказів повернення майна, звернення відповідача (орендаря) до позивача (орендодавця) з листами (вимогами) щодо прийняття об'єкта оренди з користування, доказів підписання будь-яких актів повернення орендованого майна ні відповідачем, ні позивачем не надано.

З урахуванням зазначеного висновок Господарського суду Київської області про задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути орендоване майно згідно переліку зазначеному в акті прийому-передачі обладнання у кількості 251 шт., загальною вартістю 320 746 грн. є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно позиції Вищого господарського суду України, викладеній в п. 5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 року № 12, застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення повернення відповідачем орендованого майна його власнику - ФОП ОСОБА_3, доказів протилежного ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в апеляційному господарському суді апелянт не надав, то відповідно колегія суддів вважає доведеним обставини щодо порушення орендарем обов'язку з повернення предмету оренди, що згідно ч.2 ст. 785 ЦК України є підставою для застосування до відповідача неустойки.

Враховуючи період прострочення, апеляційний господарський суд вважає правомірним та арифметично вірним стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 110000 грн за період з 11.12.2014 року по 11.11.2015 року (після закінчення строку дії договору).

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №911/1403/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №911/1403/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №911/1403/15 залишити без змін.

3. Справу №911/1403/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз