КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 910/22271/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Волчек Н.М. (довіреність № 103-2016 від 22.12.2015)

від відповідача: Чорна М.М. (довіреність № 12-140 від 07.09.2015)

від третьої особи на стороні позивача: не з'явились

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015

у справі № 910/22271/15 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЕРША"

до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

на стороні позивача - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія ПЗУ Україна";

на стороні відповідача - ОСОБА_4

про стягнення 49 011,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 49 011,48 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна", під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належить УДППЗ "Укрпошта".

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2015 по справі № 910/22271/15 позов задоволено повністю: стягнуто з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЕРША" відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49 011 грн. 48 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до п.п. "ґ" п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі № 910/22271/15 скасувати і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЕРША".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 р. № 6-284цс15, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 р. № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Крім того, відповідач зазначив, що факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється; який зафіксований правоохоронними органами; особа, яка винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, оскільки регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, у зв'язку з чим такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 було прийнято до провадження апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" та призначено справу до розгляду

11.03.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В подальшому розгляд справи відкладався .

12.04.2016 у судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третіх осіб, у судове засідання не з'явились про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справ, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.07.2012 р. між ПАТ"Страхова компанія "ПЕРША" (страховик) та УДППЗ "Укрпошта" (страхувальник) був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АВ/6456386 (а.с.32)

За умовами зазначеного договору, застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2.

За вказаним договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 21.02.2013 р. близько 18 год. 43 хв. в м. Новояворівськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна", під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належить УДППЗ "Укрпошта", що підтверджується довідкою № 9161993 УДАІ ГУ МВС України у Львівській області (копія в матеріалах справи).

Згідно з довідкою № 9161993 УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_4, і його вина встановлена постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07.03.2013 р. у справі № 460/776/13-п.(а.с.15)

Внаслідок ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна", під керуванням ОСОБА_5.

У відповідності до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АВ/6456386 ПрАТ "СК "ПЕРША", застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2.

ПрАТ "СК "ПЕРША" було визнано страховим випадком ДТП, що сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна", під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належить УДППЗ "Укрпошта".

Згідно страхового акту № ЦВ-00-7752 від 20.03.2015 р. страховиком визначено розмір страхового відшкодування у сумі 49 011,48 грн.

На підставі заяви ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ЦВ-00-7752 від 20.03.2015 р. ПрАТ "СК "ПЕРША" у відповідності до платіжного доручення № 8266 від 08.05.2014 р. здійснило виплату страховій компанії потерпілого - ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхового відшкодування в розмірі 49 011,48 грн.

Таким, чином до ПрАТ "СК "ПЕРША" перейшло право вимоги на отримання від страхувальника - УДППЗ "Укрпошта" компенсації страхового відшкодування в розмірі 49 011,48 грн., виплаченого за пошкодження автомобіля "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна".

ПрАТ "Ск "ПЕРША" направило на адресу УДППЗ "Укрпошта" претензію (вих. № СУ/998/3 від 24.06.2015 р.) про регресні вимоги на суму 49 011,48 грн. Дана претензія була отримана відповідачем 30.06.2015 р.(а.с.35).

Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення 49 011,48 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів "Skoda Roomster Comfort", державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Йоха Україна", під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу "ВАЗ 21214", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який належить УДППЗ "Укрпошта".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у відповідності до п.п. "ґ" п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як передбачено ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1. ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 2 ст. 1198 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

Пунктом 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, полісом цивільно-правової відповідальності обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6456386 встановлена франшиза у розмірі 0 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо безпідставного звернення з позовними вимогами, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та зазначає наступне.

У відповідності до Закону України від 17.02.2011 р. № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18.09.2011 р. по 08.09.2012 р.), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена апелянтом практика стосується фізичної особи - відповідача, а не юридичної особи та неповідомлення було визнано судом - з поважних причин, що є достатньою умовою для звільнення відповідача від сплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення суми завданої шкоди в розмірі 49 011,48 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та доведеними, оскільки, у відповідності до п.п. "ґ" п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього закону. Отже, у позивача виникло право подати позов до відповідача в порядку регресу щодо стягнення сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 6-1цс14 від 12.02.2014 р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/22271/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/22271/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/22271/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/22271/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко