ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016р. Справа№ 914/316/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів

про стягнення 286 340 грн. 19 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 07.12.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність №01-14/04-2016 від 14.04.2016 р.)

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів про стягнення 209 636 грн. 51 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 08.02.2016р. призначив розгляд справи на 29.02.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду, в судових засіданнях оголошувалась перерва. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 19.04.2016 р.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач при здійсненні залізничного перевезення у терміни, визначені п. 46 Статуту залізниць України, не вивіз вантаж, що прибув на станцію призначення, із місця загального користування, у звязку з чим з нього до стягнення підлягає плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, розмір якої за розрахунками позивача становить 156 101 грн. 92 коп. За прострочення сплати збору за зберігання вантажу позивачем також нараховано 53 534 грн. 59 коп. пені. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 209636грн. 51 коп.

14.03.2016 р. представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №1459/16 від 14.03.2016 р.), в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 201 477 грн. 60 коп. збору за зберігання вантажу, 84 862 грн. 59 коп. пені, 4 295 грн. 11 коп. судового збору.

Ухвалою суду від 04.04.2016 р. вказану заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, подальший розгляд справи здійснювався щодо вимог, зазначених у заяві.

В судових засіданнях представник відповідача заперечив проти позову з підстав, зазначених у поданому через канцелярію суду відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

05.01.2015 року між Державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця», правонаступником якого є Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» (замовник) було укладено договір № Л/М/15/2/п про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Договір регламентує взаємовідносини між залізницею (позивачем) та замовником (відповідач) по наданню послуг, повязаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги на умовах попередньої оплати (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.2. договору, залізниця зобовязана надавати платні послуги по підготовці та подачі вагонів, перевезення вантажів та інших додаткових зборів. Розрахунок провізних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено, що замовник зобовязаний здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів авансом в сумах, відповідних до обсягу запланованого перевезення на розподільчий рахунок Єдиного ТехПД залізниці.

Відповідно до п. 5.2 договору, у разі відсутності на особовому рахунку замовника коштів, необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, а також відмови від оплати наданих послуг, залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно із статтею 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на замовника за невиконання плану перевезень (статті 106, 108 Статуту), затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості залізниця вправі відповідно до статей 51 та 62 Статуту затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

22.03.2015 р. на станцію Мостиська-ІІ Львівської залізниці прибули вагони №44729408 та №44910420, які прямували по накладних №50203249 та №50203256 за маршрутом Шпічкіно - Мостиська-ІІ, з вантажем «злитки стальні», вантажоодержувачем яких було ТзОВ «Укртрансальянс».

Відповідач листом від 23.03.2015 р. за вих. №38 просив відповідача вивантажити вантаж з вагонів №44729408 та №44910420 на місця загального користування.

23.03.2015 р. вагони №44729408 та №44910420 були подані відповідачу під вивантаження та вивантажені на місцях загального користування, що підтверджується памятками про подавання вагонів №60 та №61, а також актом загальної форми ГУ-23 №389 від 23.03.2015 р.

Частиною 2 статті 908 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобовязаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пунктом 2 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644 для вантажу «злитки стальні» встановлений граничний строк зберігання і вивезення його вантажовласниками зі станції - пять діб.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно п. 2.1 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 р. №317, після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 1,6 грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів на відкритих складах.

Відповідно до ст. 36 Статуту залізниць України, у разі виникнення ускладнень на станції у звязку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.2 договору, у разі відсутності на особовому рахунку замовника коштів, необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, а також відмови від оплати наданих послуг, залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно із статтею 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на замовника за невиконання плану перевезень (статті 106, 108 Статуту), затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу.

При наявності заборгованості залізниця вправі відповідно до статей 51 та 62 Статуту затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Згідно п. 5.3. договору, у разі виникнення заборгованості за перевезення вантажів та додаткові послуги замовник сплачує залізниці пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У відповідності до п. 3.3.2. договору, у разі наявності дебіторської заборгованості, пені першочергово погашається заборгованість і пеня шляхом перерахування грошей.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, станом на 29.02.2016 р. вантаж зі станції відповідачем не вивезено.

Відтак, позивачем на підставі вищенаведених норм, нараховано відповідачу плату за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 01.08.2015 р. по 29.02.2016 р. в розмірі 288 492 грн. 70 коп. без ПДВ. Нарахування даної суми проводилось у двократному розмірі на підставі наказу №МРОД77 від 01.04.2015р., який був виданий внаслідок складання акту загальної форми №396 від 01.04.2015 р., згідно якого зафіксований факт ускладнення роботи станції.

З урахуванням того, що рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2015 р. у справі №914/2731/15 стягнуто за період часу з 23.03.2015 р. по 31.07.2015 р. 87 015 грн. 10 коп. боргу за зберігання вантажу, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за зберігання вантажу становить 201 477 грн. 60 коп. з ПДВ. За прострочення сплати плати за зберігання вантажу позивачем нараховано та заявлено до стягнення 84 862 грн. 59 коп. пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.05.2011 р. у справі №4/127-46.2 (1/74-76 (01/70-46.2 (01-15/250).

Як зазначено у п. 5.3. розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», права і обовязки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини у певних випадках.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво №1 (з наступними змінами і доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів; таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Збір за зберігання вантажів, навіть якщо він збільшений начальником залізниці до двократного розміру, не є санкцією - мірою відповідальності за порушення зобовязання.

Заперечення відповідача щодо двократного нарахування плати за зберігання вантажу судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, ст. 36 Статуту залізниць України передбачено, що начальник залізниці, у разі виникнення ускладнень на станції у звязку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів, має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Відповідно до п. 3 Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом засвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу є акти загальної форми.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт загальної форми №396 від 01.04.2015 р., що став підставою для застосування начальником станції згідно наказу МРОД77 від 01.04.2015 р. двократного розміру збору за збереження вантажу відповідача.

Як вбачається з акту загальної форми №396 від 01.04.2015 р., він складений у відповідності до вимог, предявлених до його складання Правилами складання актів. Зокрема, вказаний акт підписаний уповноваженими на це особами, в акті викладена уся необхідна інформація.

Посилання відповідача на відсутність викладення в акті загальної форми №396 від 01.04.2015 р. детальних обставин виникнення ускладнень на станції у звязку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів, відображення початку та закінчення періоду затримки у звязку з несвоєчасним вивезенням вантажу відповідачем, тощо, судом до уваги не беруться, оскільки відповідачем не наведено відповідної норми права, відповідно до якої залізниця повинна відображати таку інформацію в акті загальної форми.

Слід також зазначити, що вантаж, який належить відповідачу, розвантажений на місцях загального користування залізниці, момент розвантаження зафіксований відповідними документами, що підтверджується памятками про подавання вагонів №60 та №61, актом загальної форми №389 від 23.03.2015 р., листом відповідача, станом на дату розгляду даної справи вантаж із місць загального користування залізниці відповідачем не вивезений. Відповідачем наведені обставини не спростовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що укладення договору зберігання (складування) вантажу, про укладення якого звертався відповідач, є правом, а не обовязком залізниці.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 201477грн. 60 коп. збору за зберігання вантажу, 84 862 грн. 59 коп. пені.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 614, 908 ЦК України, ст. 230 ГК України, ст.ст. 36, 46 Статуту залізниць України та ст.ст. 4, 43, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів, вул. Сихівська, 8/2 (ідентифікаційний код 35227695) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, вул. Тверська, 5 (ідентифікаційний код 40075815) від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 (ідентифікаційний код 40081195) 201 477 грн. 60 коп. збору за зберігання вантажу, 84 862 грн. 59коп. пені, 4 295 грн. 11 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 19.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.