КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 911/4614/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Захарчук Н.С.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 20.04.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2015р.(повний текст якого складено 15.12.15р.)

у справі № 911/4614/15 (суддя: Горбасенко П.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Приватного підприємства "Автопетроліум"

про стягнення 15 750 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

Антимонопольний комітет України звернувся з позовом до Приватного підприємства "Автопетроліум" про стягнення 15 750 грн. пені.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.12.2015р. у справі №911/4614/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Автопетроліум" в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 15 300 (п'ятнадцять тисяч триста гривень) 00 коп. пені. Стягнуто з Приватного підприємства "Автопетроліум" на користь Антимонопольного комітету України 1 186 грн. 97 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2015 у справі №911/4614/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 03.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Корсакова Г.В., Гончаров С.А., розгляд справи № 911/4614/15 призначено на 20.04.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.04.2016, у зв'язку з участю судді Корсакової Г.В., у підготовці для підтримання кваліфікації, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 20.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А., розгляд справи № 911/4614/15.

У судове засідання 20.04.2016 з'явився представник позивача.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2015р. у справі №911/4614/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомлено. Про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Антимонопольного комітету України „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 56-р від 03.02.2014 у справі № 24-26.13/154-14 визнано дії Приватного підприємства "Автопетроліум" у вигляді здійснення концентрації шляхом одержання в оренду активів у вигляді цілісного майнового комплексу - автозаправної станції, що знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 88, м. Бориспіль, Київська обл., та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Автобансервіс", без отримання відповідного дозволу органів Антимонопольного комітету України, наявність якого необхідна, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 12 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції", та накладено на відповідача штраф у розмірі 30 000 грн.

11.02.2015 позивач надіслав на адресу відповідача вказане рішення, яке 17.02.2015 отримане представником останнього, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

22.05.2015р. відповідачем було сплачено штраф у розмірі 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2164840 від 22.05.2015, тобто з порушенням двохмісячного строку з дня одержання рішення про накладення штрафу, встановленого ч. 3 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня в розмірі півтори відсотки від суми штрафу.

17.06.2015р. Антимонопольний комітет України надіслав на адресу Приватного підприємства "Автопетроліум" лист №300-29/04-6237 про сплату пені у розмірі 15750,00 грн., який був отриманий останнім 23.0615р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, відповідачем не було оплачено пеню, що підтверджується довідкою Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області № 06-04/1245-6822 від 10.11.2015 з якої вбачається, що відповідач не сплатив до Державного бюджету України пеню у розмірі 15 700 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що рішенням Антимонопольного комітету України „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 56-р від 03.02.2014 у справі № 24-26.13/154-14 на відповідача був накладений штраф у розмірі 30 000 грн, у зв'язку з вчиненням відповідачем, порушення, передбаченого п. 12 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції". Враховуючи, те що відповідачем сплачено штраф у сумі 30 000 грн в порушення визначеного Законом України „Про захист економічної конкуренції" строку, позивачем відповідачу було нараховано пеню за період з 18.04.2015. по 22.05.2015 у сумі 15 750,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Суд першої інстанції враховуючи сплату відповідачем 22.05.2015 30 000 грн. штрафу, обмежив період нарахування пені з 18.04.2015 по 21.05.2015 (34 календарні дні) та дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 15 750,00 грн. пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 300,00 грн. за період з 18.04.2015р. по 21.05.2015р.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Господарського кодексу України Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Згідно зі ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами.

Згідно зі ст. 25 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (ч. 3 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції").

Згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню у судовому порядку. Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на момент судового розгляду справи рішення Антимонопольного комітету України „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" № 56-р від 03.02.2014 у справі № 24-26.13/154-14 є чинним та не оскаржено відповідачем в адміністративному чи судовому порядку.

11.02.2015 позивач надіслав на адресу відповідача вказане рішення, яке 17.02.2015 отримане останнім, проте відповідач накладений на нього штраф у розмірі 30 000 грн. сплатив 22.05.2015, тобто з порушенням двохмісячного строку з дня одержання рішення про накладення штрафу, встановленого ч. 3 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції", у зв'язку з чим позивачем було нараховано пеню у розмірі 15750,00 грн. за період з 18.04.15 (наступний день після закінчення передбаченого законодавством строку сплати штрафу) по 22.05.15 (дата сплати штрафу).

Колегія суддів апеляційної інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції що арифметично вірним є розрахунок пені за період з 18.04.15 по 21.05.15. (34 календарні дні) в розмірі 15 300,00 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 300,00 грн.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про обмеження періоду нарахування пені з 18.04.2015р. по 21.05.2015р., не врахувавши 22.05.2015р. - день фактичної оплати штрафу, не приймаються колегіє судів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що день фактичної оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Отже, зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині сплати пені за день, коли відбулася фактична оплата штрафу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 15.01.2015р. у справі №3-204гс14.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Антимонопольного комітету України, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду Київської області від 11.12.15р. у справі №911/4614/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2015р. у справі № 911/4614/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2015р. у справі №911/4614/15 - залишити без змін.

3.Матеріали справи № 911/4614/15 повернути до Господарського суду Київської області.

4.Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров