КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа№ 21/6

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Черній О. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Касян В. В. - представник за довіреністю від 01.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання

у справі № 21/6 (суддя Плотницька Н. Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп»

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва

про стягнення 1 634 100,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 21/6 до виконання.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником причини пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання, не є поважними.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю ухвалу Господарського суду міста Києва по справі № 21/6 від 21.03.2016 та прийняти постанову, якою задовольнити заяву позивача про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 21/6 до виконання.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що під час винесення оспорюваної ухвали судом першої інстанції були неповно досліджені всі обставини справи, неправильно оцінені докази, що призвело до невірних висновків та винесення помилкової ухвали.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на ті саме обставин, що й при зверненні до суду першої інстанції з відповідною заявою, а саме на те, що постанову органу ДВС про повернення спірного виконавчого документу стягувачеві позивач отримав 11.02.2015, а відтак, однорічний строк для пред'явлення спірного наказу до виконання повинен відраховуватись саме з цієї дати, що підтверджується змістом постанови Вищого господарського суду України від 21.07.2015 по справі № 22/187, та на те, що Господарським судом міста Києва не застосовано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною радою України.

Ухвалою від 01.04.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, та що згідно з ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2009 у справі № 21/6 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 703 700 грн. основного боргу, 90 464,91 грн. пені, 11 582,44 грн. 3 % річних та 46 658,81 грн. інфляційних втрат, 18 546 грн. державного сита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

01.03.2009 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ (а.с. 82) (далі Наказ від 01.03.2009).

18.01.2016 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про відновлення пропущеного строку для пред'явлення Наказу від 01.03.2009 до виконання, в якій він, з посиланням на поважність причин пропуску строку для пред'явлення Наказу від 01.03.2009 до виконання, просив поновити вказаний строк.

21.03.2016 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні вказаної заяви з посиланням на те, що підстави, наведені заявником в обґрунтування своєї заяви, не є поважними.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає відмову судом першої інстанції у задоволенні заяви позивача вірною по суті, але не може погодитися з викладеними в оспореній ухвалі мотивами такої відмови з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2011 сторони звернулись до суду першої інстанції з заявою про затвердження у справі № 21/6 мирової угоди від 19.04.2011.

Ухвалою від 12.05.2011 Господарським судом міста Києва затверджено Мирову угоду від 19.04.2011 між позивачем та відповідачем в редакції, викладеній у вказаній ухвалі.

Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаної ухвали, стягувачем за нею є позивач, а боржником відповідач, згідно з п. 3 - відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», ухвала набирає чинності з моменту винесення, тобто з 12.05.2011 та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень і може бути пред'явлена до виконання до 12.05.2012.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 121 ГКП України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», судом може бути затверджено мирову угоду на підставі статті 121 ГПК лише за умови наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення згідно з Законом України "Про виконавче провадження". Якщо таке виконавче провадження не відкрито на момент звернення до суду щодо затвердження мирової угоди, суд відмовляє в її затвердженні, що не виключає повторного звернення з відповідною заявою вже після відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи слідує, що на дату ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.2011, якою затверджено Мирову угоду від 19.04.2011, було відкрите і тривало виконавче провадження з виконання Наказу від 01.03.2009.

Так, як вбачається з тексту затвердженої судом Мирової угоди від 19.04.2011, позивач та відповідач дійшли висновку про її укладення з огляду на важкий фінансовий стан боржника (відповідача), враховуючи, що здійснення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», державною виконавчою службою по примусовому виконанню Наказу від 01.03.2009 призводить до повного блокування роботи відповідача та неможливості проведення основних напрямків економічної діяльності, а також задля можливого уникнення значних фінансових втрат відповідача внаслідок здійснення виконавчих дій примусового характеру.

Крім того, згідно з ч. 1 п. 1 Мирової угоди від 19.04.2011стягувач (позивач) зобов'язується в строк до 20 квітня 2011 року, на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження», звернутись до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві щодо відкладення проведення виконавчих дій за наказом № 21/6 до вирішення питання про затвердження мирової угоди Господарським судом м. Києва.

Отже, Мирову угоду від 19.04.2011 затверджено ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2011 в процесі виконання судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі по тексту в редакції, яка діяла станом на дату затвердження мирової угоди) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 пункту 1 Мирової угоди від 19.04.2011 сторони передбачили, що після затвердження мирової угоди в судовому порядку, стягувач (позивач), у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язується подати заяву до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження за Наказом від 01.03.2009.

Проте, з доданих позивачем до заяви про відновлення пропущеного строку для пред'явлення Наказу від 01.03.2009 до виконання копій постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 04.12.2014 ВП № 11798929, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції (а.с. 105), та супровідного листа № 15/14 від 04.12.2014, з яким вказану постанову направлено позивачеві (а.с. 104), слідує, що, в порушення приписів чинного законодавства, виконавче провадження з виконання Наказу від 01.03.2009 закінчено не було.

Водночас відповідно до п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», у випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

Згідно з п. 3 Мирової угоди від 19.04.2011, у випадку невиконання відповідачем хоча б одного з обумовлених цією угодою зобов'язань, позивач має право на примусове стягнення несплаченої частини заборгованості відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» шляхом пред'явлення до органів державної виконавчої служби ухвали господарського суду м. Києва про затвердження мирової угоди у справі № 21/6, яка відповідно до Закону є виконавчим документом.

Колегія суддів погоджується з тим, що Отже, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2011, якою в процесі виконання судового рішення затверджено Мирову угоду від 19.04.2011, є виконавчим документом, з огляду на таке.

Відповідно до п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, серед іншого, віднесено ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом.

Виконавчий документ має відповідати певним визначеним законом вимогам, до яких згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» віднесені, зокрема, такі вимоги:

У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання (ч. 1 статті);

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України (ч. 3 статті).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу, яка має містити: найменування господарського суду, номер справи і дату винесення ухвали, найменування сторін, ціну позову, вимогу позивача, прізвища судді (суддів), представників сторін, прокурора, інших осіб, які брали участь у засіданні (із зазначенням їх посад); стислий виклад суті спору або зміст питання, з якого виноситься ухвала; мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство; висновок з розглянутого питання; вказівку на дії, що їх повинні вчинити сторони, інші підприємства, організації, державні та інші органи та їх посадові особи у строки, визначені господарським судом.

Ухвала від 12.05.2011 Господарського суду міста Києва, якою затверджено Мирову угоду від 19.04.2011 між позивачем та відповідачем в редакції, викладеній у вказаній ухвалі, відповідає всім вимогам і містить всі ознаки виконавчого документу в розумінні ст. 86 ГПК України та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що законом не передбачено, що одночасно на виконання одного й того ж судового рішення може існувати два різні виконавчі документи (Наказ від 01.03.2009 та Мирова угода від 12.05.2011 в даному випадку), відповідно до вимог закону, із затвердженням ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2011 Мирової угоди від 19.04.2011 Наказ від 01.03.2009 втратив статус виконавчого документа у справі № 21/6, а вказана ухвала суду такого статусу набула.

Як вбачається з матеріалів справи № 21/6, незважаючи на те, що Мирова угода від 19.04.2011 укладена сторонами і затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2011 у процесі виконання судового рішення і ця ухвала відповідає всім вимогам і містить всі ознаки виконавчого документу в розумінні ст. 86 ГПК України та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в порушення вимог чинного законодавства на примусовому виконанні судового рішення у справі № 21/6 у державного виконавця перебував Наказ від 01.03.2009, який фактично з 12.05.2011 втратив статусу виконавчого документу у цій справі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України, у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено, проте в даному випадку, враховуючи обставини, які викладені вище, а саме те, що з 12.05.2011 Наказ від 01.03.2009 втратив статус виконавчого документу у цій справі, що, відповідно, унеможливлює поновлення строку для пред'явлення його до виконання, у задоволенні заяви позивача про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 21/6 до виконання слід відмовити саме з вказаних підстав.

Ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 21/6 до виконання, незалежно від підстав її ухвалення, залишається без змін, правові підстави для її скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 21/6, якою відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 99, ст.ст. 101-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 21/6 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 21/6 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс Груп» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання залишити без змін

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 21/6.

Повний текст постанови складено: 15.04.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій