номер провадження справи 30/186/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 Справа № 908/6057/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3)

до відповідача-1: Командитного товариства "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора" (71030, Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря, вул. Поштова, буд. 70)

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" (72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 31)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Мелітопольський олійноекстракційний завод" (72310, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 31)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Публічне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" (03039, м. Київ, пр. Науки, 3)

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство "Молокозавод-ОЛКОМ" (72316, м. Мелітополь Запорізької області, вул. Дзержинського, 289-А)

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3584 від 14.11.2014 р.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Заєць П.Л., довіреність № 701 від 28.12.2015 р.;

від відповідача-1: Безух А.М., довіреність № б/н від 03.11.2015 р.;

від відповідача-2: Безух А.М., довіреність № б/н від 05.03.2016 р.;

від третьої особи-1 - Безух А.М., довіреність № б/н від 01.12.2014 р.;

від третьої особи-2 - Нечипоренко Л.О., довіреність № б/н від 29.02.2016 р.;

від третьої особи-3 - не з'явився (у судовому засіданні 10.03.2016 р. був присутній представник Маслова Н.Є, довіреність № б/н від 02.11.2015 р., у судовому засіданні 04.04.2016 - Попов А.С., довіреність № б/н від 20.01.2016 р.);

від третьої особи-4 - не з'явився (у судовому засіданні 04.04.2016 р. був присутній представник ОСОБА_9, довіреність від 08.12.2013 р.);

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3584 від 14.11.2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на приписи ст. 234 Цивільного кодексу України. При цьому вказує, що у зв'язку з порушенням умов Кредитного договору № 280910-КЛТМ, укладеного 28.09.2010 р. між ПуАТ «Банк Кредит Дніпро» (надалі - Банк) та ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» (позичальник), Банк 09.07.2014 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості з позичальника та відповідача-1. Господарським судом Дніпропетровської області в рамках справи № 904/5022/14 було частково задоволено клопотання позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, а в частині накладення арешту на майно було відмовлено через невідповідність заходів забезпечення (арешт на майно) позовним вимогам (стягнення грошових коштів). За доводами позивача, користуючись нагодою, яку господарський суд надав не наклавши арешту на його майно, Приватне акціонерне товариство «Мелітопольський олійноекстракційний завод» після пред'явлення Банком про стягнення боргу, 14.11.2014 р. здійснив відчуження належного йому об'єкту нерухомого майна, а саме: комплекс, об'єкт житлової нерухомості: Ні, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 31 (що перебував в його власності з серпня 2011 року) за договором №3584 на користь відповідача-2. На переконання Позивача, наведені обставини в свідчать про те, що ПрАТ «МОЕЗ», не маючи наміру повертати кредитні кошти позивачу, позбувся свого майна, тобто приховав (за пов'язаною юридичною особою), на яке в майбутньому могло б бути звернуто стягнення при виконанні рішення суду. Позивач вважає, що договір № 3584 є фіктивним правочином, оскільки сторони цього договору при його укладенні переслідували єдину мету - не допустити звернення стягнення на це майно позивачем, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що суперечить приписам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для застосування ст. 234 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.12.2015 р. порушено провадження у справі № 908/6057/15, присвоєно справі номер провадження № 30/186/15, розгляд якої призначено на 12.01.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

На підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неподанням сторонами в повному обсязі витребуваних судом документів, ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28.01.2016 р.

Ухвалою суду від 28.01.2016 р. розгляд справи відкладався до 10.02.2016 р.

Ухвалою від 10.02.2016 р. на підставі ст. 24 ГПК України здійснено заміну неналежного відповідача-1 - Приватне акціонерне товариство "Мелітопольський олійноекстракційний завод" належним відповідачем-1 - Командитним товариством "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора". Розгляд справи № 908/6057/15 розпочато заново. Приватне акціонерне товариство "Мелітопольський олійноекстракційний завод" залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача від 05.02.2016 р. про витребування доказів. Зобов'язано відповідача-1 надати копію договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора від 09.09.2014р. (договір цесії), за договором про надання банківських послуг №СR 12-143/200-4, що укладений 16.08.2012 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ПрАЗ "МОЕЗ". Приватне акціонерне товариство "Мелітопольський олійноекстраційний завод" зобов'язано надати копію договору про надання банківських послуг №СR 12-143/200-4, що укладений 16.08.2012 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ПрАЗ "МОЕЗ"; копію договору іпотеки PL 12-165/200 від 17.08.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за номером №1249.

24.02.2016 р. від відповідача-1 (Командитного товариства «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора») надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач-1 проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив наступне. За договором про надання банківських послуг № CR 12-143/200-4, що був укладений 16.08.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Мелітопольський олійноекстракційний завод" та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", було отримано кредит з лімітом кредитування 95000000 гривень. В забезпечення був оформлений договір застави № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. У зв'язку з невиконання платежів за цим договором між ПАТ «ОТП Банк» та Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» був укладений договір про відступлення права вимоги та зміну кредитора (цессія) від 09.09.2014 року. У зв'язку з виконанням Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора від 09.09.2014 року та виплату заборгованості по кредиту, ПАТ «ОТП Банк» відступив, а КТ «ОСОБА_2 і компанія» набуло всіх права кредитора, за договором про надання банківських послуг № СR 12-143/200-4 від 16.08.12 р. та відповідними акцесорними договорами. 04 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП банк" та Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» був укладений договір уступки прав іпотекодержателя, за яким ПАТ "ОТП банк" відступив права за договором застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р. В рахунок погашення заборгованості ПрАТ "МОЕЗ" Командитним товариством "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора" в якості іпотекодержателя був здійснений продаж заставленого (іпотечного) майна за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А., ціна договору 4 057 432,00 грн.

На вимогу суду відповідачем-1 надано до матеріалів справи копії договорів: договору про надання банківських послуг № CR 12-143/200-4 від 16.08.2012 р. (з наступними змінами), договору застави № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р. (із змінами та доповненнями), договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 09.09.2014 р., договору уступки прав іпотекодержателя від 04.11.2014 р., договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014 р.

Ухвалою від 10.03.2016 р. розгляд справи відкладено до 04.04.2016 р. До участі у справі залучені: в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод"; в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство "Молокозавод-ОЛКОМ"; в якості третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3. Також, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Командитного товариства "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора", Приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" - звіт про незалежну оцінку комплексу, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31, виконана ну ТОВ "Брок Сервіс плюс" 13.11.2014 р.; від Приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод", Командитного товариства "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора" - звіт про незалежну оцінку майна, переданого в заставу (іпотеку) за договором застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р., станом на момент укладення зазначеного договору. Також, у судовому засіданні 10.03.2016 р. судом було оглянуто наданий представником відповідача-1 для огляду оригінал Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014 р.

В судовому засіданні 04.04.2016 р. оголошувалася перерва до 11.04.2016 р.

У судовому засіданні 11.04.2016 р. розгляд справи продовжено.

За письмовим клопотанням представника позивача, представника відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1, який одноособово представляв їх інтереси, третьої особи-2 фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи, викладені в позові та наданих суду додаткових поясненнях.

У своїх поясненнях позивач посилається на наступне. Відповідно до п. 4 оспорюваного договору купівлі-продажу продаж майна вчинено за 4057432,00 грн., без урахування ПДВ, розрахунок проводиться шляхом видачі покупцем векселя продавцю на суму договору в день підписання угоди. В пункті 6 оспорюваного договору сторони вказують, що за даними експертів, викладеними у звіті про незалежну оцінку, виданого ТОВ «Брок сервіс плюс» 13.11.2014 р. ринкова вартість комплексу становить 4057432,00 грн., без урахування ПДВ, однак, як вбачається зі звіту про незалежну оцінку, вказаний звіт складено не експертом, а суб'єктом оціночної діяльності, а також звіт було складено 17.11.2014 р., тобто пізніше, ніж було укладено оспорюваний договір. Отже, в оспорюваному договорі, йде посилання на обставини, які ще не існували на дату укладення цього договору. За доводами позивача, наведені обставини підтверджують той факт, що справжнім наміром сторін (юридичних осіб, фактичним власником яких є одна і таж особа ОСОБА_2) було намагання як найшвидше приховати майно від можливої конфіскації. Позивач зазначає, що дійсна ринкова вартість майна, проданого за оспорюваним договором є набагато більшою ніж та, яка вказана в договорі, що підтверджується звітом СДО ТОВ «Капитель-Гропп», відповідно до якого вартість майна складає 35376474, 00 грн. без НДС. Крім того, позивач вказує, що відповідно до п. 4 оспорюваного договору розрахунок проводиться шляхом видачі покупцем векселя продавцю на суму договору в день підписання угоди, тобто, в договорі сторони чітко обумовили дачу видачі векселя 14.11.2014 р., проте, як вбачається з пояснень відповідача-2 від 28.03.2016 року, що сторони за оспорюваним правочином нібито уклали угоду про заміну векселя. Позивач вважає, що вказаною угодою сторони фактично внесли зміни до оспорюваного договору в частині дати видачі векселя, проте, з огляду недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення цієї угоди, в силу ч. 1. ст. 219 ЦК України, угода від 31.12.2014 року є нікчемною. Також вважає, що платіжні доручення, які надані відповідачем-2 не є доказами сплати за векселем від 14.11.2014 р., тобто за тим, який зазначено в оспорюваному договорі, відтак, наслідки для продавця у вигляді отримання коштів не настали.

Представник відповідача-1 та відповідача-2, який одноособово представляв їх інтереси, у судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов.

Відповідач-1 - Командитне товариство «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» - проти доводів позивача заперечує. Вказує, що при укладенні оспорюваного договору відповідач-1 керувався виключно правами, наданими Законом України «Про іпотеку», і мав намір продати заставне майно з метою отримання коштів за вказане заставне майно. Зазначає, що реалізоване майно було передано КТ «ОСОБА_2 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» ТОВ «Мелітопольський олійноекстракційний завод» і перереєстровано право власності, за реалізоване майно ТОВ «Мелітопольський олійноекстракційний завод» розрахувався повністю, тим самим обидві сторони правочину КТ «ОСОБА_2 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора», як продавець, та ТОВ «Мелітопольський олійноекстракційний завод», як покупець, мали на меті отримання грошей та майна, відповідно, і обидві сторони правочину досягли цих наслідків. За доводами відповідача-1, заявлена позовна заява є необґрунтованою, оскільки позивач не навів жодного доказу фіктивності дій хоча однієї із сторін оскаржуваного правочину та в чому саме полягає порушення його прав відповідачами за відсутності будь-яких договірних та позадоговірних відносин.

Відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський Олійноекстракційний завод" - у відзиві на позов та додаткових поясненнях зазначає, що в рахунок погашення заборгованості ПрАТ «МОЕЗ» Командитним товариством ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» в якості іпотекодержателя було здійснено продаж заставного майна, комплексу нерухомості, розташованого в м. Мелітополі, вул. Фрунзе, 31, за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014 р., ціна визначена за експертною оцінкою станом на момент продажу - 4 057 432,00 грн. Також, за доводами відповідача-2, на момент укладення договору єдиним власником майна було ТОВ «МОЕЗ», від імені якого діяв директор Алексєєв В.Б. згідно Статуту товариства, розрахунки проведені векселем АА № 2140199 згідно умов договору на суму 4057432,00 грн., який було передано кредитору на підставі акта приймання-передачі векселя від 14.11.2014 р. Угодою про заміну бланків векселів від 31.12.2014 р. замінений на вексель АА 2140199 від 31.12.2014 р., який на теперішній час повністю погашений відповідно до платіжних доручень № 253 від 09.07.2015р. - 2 800 000,00 грн., № 258 від 10.07.2015 р. - 350 000,00 грн., № 263 від 13.07.2015 р. - 907 432,00 грн. Наведене, за твердженням відповідач-1 свідчить про те, що між сторонами укладений реальний оплатний договір з передачею прав власності на проданий об'єкт і ніяких ознак фіктивності угоди не має.

Представник третьої особи-1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Приватне акціонерне товариство «Мелітопольський олійноекстракційний завод» у відзиві на позов зазначає, що 16.08.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Мелітопольський олійноекстракційний завод" та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено Договір про надання банківських послуг № CR 12-143/200-4, в забезпечення якого був оформлений договір застави № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р. У зв'язку з невиконанням платежів за цим договором, між ПАТ «ОТП Банк» та Командитним товариством "ОСОБА_2 і компанія" Комиш-Зорянського елеватора" був укладений Договір про відступлення права вимоги та зміну кредитора (цессія) від 09.09.2014р., відповідно до якого права кредитора за Договором про надання банківських послуг № CR 12-143/200-4 від 16.08.2012 р. передано Командитному товариству «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора». Також, 04.11.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП банк» та КТ «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» був укладений договір уступки прав іпотекодержателя, за яким ПАТ «ОТП банк» відступив права за договором застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р. В подальшому, в рахунок погашення заборгованості ПрАТ «МОЕЗ» Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» в якості іпотекодержателя був здійснений заставного (іпотечного) майна за договором-купівлі продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014 р,, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А., ціна договору 4 057 432,00 грн.

Також, до початку судового засідання представником надано через канцелярію суду письмові пояснення щодо оцінки майна, довідку приватного нотаріуса Онищенко СМ.А., згідно з якою ринкова вартість проданого за договором майна в розмірі 4057432 грн. визначена згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості, виданого 14.11.2014 р. ТОВ «Брок Сервіс Плюс», оригінал якого зберігається у справах нотаріуса.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у письмових поясненнях. Публічне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" у своїх поясненнях зазначає, що 16.08.2012 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ПАТ "Київський маргариновий завод", як поручителем, укладено договір поруки № SR 12 157/200, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання клієнтом - ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" боргових зобов'язань за договором про надання банківських послуг. В свою чергу, ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" в якості забезпечення виконання зобов'язань було укладено з ПАТ "ОТП Банк" договір застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012р., зареєстрованого за реєстровим №1249, де до складу іпотечного майна входив комплекс нерухомості, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 31. Внаслідок невиконання ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" взятих на себе зобов'язань, Іпотекодержателем було здійснено відчуження зазначеного нерухомого майна, а отримані кошти спрямовані на погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг (кредиту). Однак, отриманих від продажу комплексу коштів виявилося недостатньо для погашення всього розміру заборгованості, внаслідок чого КТ "ОСОБА_2 і компанія Комиш-Зорянського елеватора" (як новий кредитор) звернулося із позовом щодо стягнення у солідарному порядку заборгованості за договором про надання банківських послуг з ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" (як боржником) та ПАТ "Київський маргариновий завод" (як поручителем). Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р. у справі №908/5508/14 було залишено в силі рішення від 05.11.2015 р., яким стягнуто у солідарному порядку з ПАТ "Київський маргариновий завод" та ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 916 790,30 грн. На сьогодні справа № 908/5508/14 направлена для розгляду касаційної скарги Вищим господарським судом України. При цьому, третя особа-2 підтримує доводи позивача щодо ознак фіктивності оспорюваного договору, посилаючись на те, що він був укладений в період судового розгляду справи № 904/5022/14 щодо стягнення З ПрАТ «МОЕЗ», як з поручителя, заборгованості за кредитним договором. Також вказує, що Продавець та Покупець за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3584 від 14.11.2014 р., а також ПрА «МОЕЗ» є пов'язаними особами.

Представники третьої особи-3 та третьої особи-4 у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені у судовому засіданні 04.04.2016 р. Присутні у судовому засіданні 04.04.2016 р. представники третьої особи-3 та третьої особи-4 позовні вимоги позивача підтримували.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками та достатність матеріалів справи для розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників третьої особи-3 та третьої особи-4.

В судовому засіданні 11.04.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1 та третьої особи-2, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (Банком, позивачем у справі) та Приватним підприємством «Молокозавод-ОЛКОМ» (Позичальником, третьою особою-3 у справі) було укладено Кредитний договір №280910-КЛТМ (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору (з урахуванням змін внесених Договором про зміну № 151113 від 15.11.2013 р.) Банк, на умовах цього договору, відкриває Позичальнику відновлювальну мультивалютну траншеву кредитну лінію в національній валюті України та/або в іноземних валютах: долар США та Євро в межах загальної суми, еквівалентної 40 000 000,00 гривень (сорок мільйонів гривень 00 копійок).

Як вказує позивач, в наслідок порушення Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, станом на 01.07.2014 року виникла заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором з у загальному розмірі 5970,83 грн., 3238768,95 доларів США та 476484,27 Євро. Банком на адресу Позичальнику було надіслано вимоги № 6/21-3000- БТ від 18.04.2014 року, № 6/21-3522-БТ від 15.05.2014 року щодо дострокового повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за його використання. Строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, вказаний у вимогах сплинув, але повернення кредиту та сплати відсотків не відбулося.

28.09.2010 р., з метою забезпечення належного виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та Приватним акціонерним товариством «Мелітопольський олійноекстракційний завод» (Поручителем, відповідачем-1 у справі) було укладено Договір поруки № 280910-П (надалі - Договір поруки).

Згідно п. 1.1 Договору поруки предметом цього договору є зобов'язання Поручителя перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Боржником своїх зобов'язань перед Банком за Кредитним договором № 280910-КЛТМ від 28.09.2010 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки Поручитель зобов'язується у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань перед Банком, на підставі письмової вимоги, перерахувати суми, що підлягають погашенню, згідно кредитного договору, протягом одного банківського дня з моменту отримання письмового повідомлення.

З огляду на невиконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, Банком на адресу відповідача-1 було направлено письмові вимоги № 6/21-3001 - БТ від 18.04.2014 року, № 6/21-3230-БТ від 29.04.2014 року, щодо сплати заборгованості за Кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зобов'язань за кредитним договорм, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 09.07.2014 р. розпочало процедуру судового стягнення боргу в рамках якої поставило питання про арешт майна та грошових коштів ПрАТ «Мелітопольський олійноекстракційний завод».

Разом з тим, за договором про надання банківських послуг № CR 12-143/200-4, що був укладений 16.08.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Мелітопольський олійноекстракційний завод" (третьою особою-1) та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", ПрАТ «МОЕЗ» було отримано кредит з лімітом кредитування 95000000 гривень.

В забезпечення зазначеного договору між сторонами цього договору було укладено договір застави (іпотеки) №PL12-165/200 від 17.08.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В.

09.09.2014 р. між ПАТ "ОТП Банк" та Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» укладено договір про відступлення права вимоги та зміну кредитора (цессія), за умовами якого ПАТ "ОТП Банк" відступив, а КТ "ОСОБА_2 і компанія" набуло всіх права кредитора, за договором про надання банківських послуг №СR 12-143/200-4 від 16.08.12 р. та відповідними акцесорними договорами.

04.11.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» був укладений договір уступки прав іпотекодержателя, за яким ПАТ "ОТП Банк" відступив права за договором застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р.

14.11.2014 р. між Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» (продавцем, відповідачем-1 у справі), на підставі договору застави (іпотеки) №PL12-165/200 від 17.08.2012 р. (з наступним змінами та доповненнями), договору уступки прав іпотекодержателя, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод» (покупцем, відповідачем-2 у справі) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3584.

Згідно з п. 1 Договору за цим договором Продавець зобов'язується передати у власність покупця, а Покупець зобов'язується прийняти комплекс, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31, право продажу якого належить Продавцю на підставі договору застави (іпотеки) №PL12-165/200, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. 17.08.2012 р. за реєстровим № 1249 та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», і сплатити за нього визначену за домовленістю сторін грошову суму.

Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу, комплекс, який є предметом даного договору, належить власнику - Приватному акціонерному товариству «Мелітопольський олійноекстракційний завод», на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області 25.08.2011 р.

Згідно з п. 4 Договору продаж вчинюється за 4057432 (чотири мільйони п'ятдесят сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 00 коп., без урахування ПДВ. Розрахунок проводиться шляхом видачі Покупцем векселя Подавцю на всю суму договору в день підписання угоди. Передача майна здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктом 10 договору визначено, що право власності на придбаний комплекс виникає у Покупця у відповідності до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 334 Цивільного кодексу України, тобто з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію прав власності № 29524487 від 14.11.2014 р. право власності на об'єкт нерухомості - комплекс за адресою м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод».

За доводами позивача, після пред'явлення Банком позову про стягнення боргу за Кредитним договором, 14.11.2014р. було здійснено відчуження об'єкту нерухомого майна на користь відповідача-2. Позивач вважає, що договір № 3584 є фіктивним правочином, оскільки він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, що суперечить приписам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для застосування ст. 234 ЦК України.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.11.2014 р., укладеного між Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод», посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 3584, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників позивача, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1 та третьої особи-2, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За приписами статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Так, позов заявлено на підставі п. 5 ст. 203, ст. 234 Цивільного кодексу України і обґрунтований тим, що оскаржуваний договір є фіктивним, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

У свою чергу частина 1 статті 234 Цивільного кодексу України , на підставі якої позивачем заявлено позовні вимоги про визнання Договору про відступлення права вимоги від 10.01.2008 недійсним, передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до частини 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у частині 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Оскільки правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, то завідомо на момент вчинення правочину об'єктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обов'язків, однак не є такими правочини, за якими реальність настання правових наслідків поставлено в залежність від поведінки учасників чи інших обставин.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Отже, особа, яка вимагає визнання договору недійсним у відповідності до ст. 234 Цивільного кодексу України, повинна довести, що в учасників правочину в момент його вчинення не було наміру на створення юридичних наслідків. Відсутність наміру лише в однієї сторони не є доказом фіктивності договору. Тобто, фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

Вищий господарський суд України, у абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 постанови Пленуму від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначає наступне. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Вищим господарським судом України в п. 3.11 постанови Пленуму від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що на момент вчинення спірного правочину сторонами не було дотримано загальних вимог чинності правочину, не доведено належними доказами, що у сторін при укладенні спірного не було наміру до наслідків, які зумовлювалися у цьому правочині.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обставини справи свідчать, що укладаючи договір купівлі-продажу від 14.11.2014 р. за реєстровим № 3584, сторони дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України та мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що договір сторонами виконаний, а відтак, відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Обставини справи свідчать, що укладаючи спірний договір Командитне товариство «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора», як новий іпотекодержатель, отримавши ці права від ПАТ «ОТП Банк» за договором уступки прав іпотекодержателя, користуючись наданим йому Законом України «Про іпотеку» правом, мало на меті продати заставне майно та отримати кошти в рахунок погашення заборгованості, яку забезпечував об'єкт застави.

За правилами статей 512 і 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами статей 516, 517 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (статті 518 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні, відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач-1, як Новий кредитор по відношенню до ПрАТ «МОЕЗ» за договором про надання банківських послуг №СR 12-143/200-4 від 16.08.12 р. та відповідними акцесорними договорами, набув всіх прав кредитора від ПАТ «ОТП Банк» за договором про відступлення права вимоги та зміну кредитора (цессія) від 09.09.2014 р.

Також, права Нового іпотекодержателя за договором застави (іпотеки) № PL 12-165/200 від 17.08.2012 р. було набуто Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» на підставі укладеного з ПАТ «ОТП Банк» договір уступки прав іпотекодержателя від 04.11.2014 р.

Договір про відступлення права вимоги та зміну кредитора (цессія) від 09.09.2014 р. та договір уступки прав іпотекодержателя від 04.11.2014 р. є чинними і в судового порядку не оскаржувалися, відповідних доказів суду не надано.

Таким чином, набувши всі права нового кредитора та нового іпотекодержателя, Командитне товариство «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» при укладення договору купівлі-продажу від 14.11.2014 р. діяло в межах, наданих йому законом повноважень.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачається, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з частиною 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Судом встановлено, що пунктом 11 Договору застави (іпотеки) від 17.08.2012 р. передбачено, що Банк має право передавати (відступати, здійснювати заміну сторони) будь-які права та /або зобов'язання за Договором застави будь-яким третім особам, а також містить застереження щодо звернення стягнення на Комплекс на вибір Банку (і) за рішенням суду або (і) на підстави виконавчого напису нотаріуса, або (і) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, або (і) в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Таким чином, дії КТ «ОСОБА_2 і компанія» щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу, як іпотекодержателем, від свого імені є правомірними, з огляду на наявність застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у договорі іпотеки.

Відповідно до частини 6 ст. 36 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно із Звітом про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості: будівель, будов і споруд з елементами благоустрою, розташованих за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31, ринкова вартість вказаного об'єкта - 4057432 (чотири мільйони п'ятдесят сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 00 коп.

Як підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, з 06.11.2013 р. та станом на момент укладення договору купівлі-продажу об'єкт продажу знаходився під обтяженням саме за договором іпотеки від 17.08.2012 р., обтяжувач - Командитне товариство «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора», інших заборон не зареєстровано.

Слід зазначити, що фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб'єктів про наявність правового зв'язку між сторонами такого правочину.

Проте, у даному випадку судом встановлено, що за реалізоване майно ТОВ «Мелітопольський олійноекстракційний завод» розрахувався повністю. Розрахунки між сторонами проведені векселем АА №2140197 від 14.11.2014 р. на суму 4057432,00 грн. За актом приймання-передачі від 14.11.2014 р., підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств, простий вексель АА 214097 передано продавцю від покупця, строк оплати - 31.12.2014 р. Угодою про заміну бланків векселів від 31.12.2014 р. вексель АА 214097 від 14.11.2014 р. замінений на вексель АА 214099 від 31.12.2014 р. Також, матеріалами справи підтверджується, що зазначений вексель повністю погашено, про що свідчать належним чином засвідчені копії платіжних доручень №253 від 09.07.2015р. на суму 2800000,00 грн., №258 від 10.07.2015 р. на суму 350000,00грн., № 263 від 13.07.2015 р. на суму 907432,00 грн. (арк. справи 105, 106, том 3).

Відтак, однією зі сторін було вчинено фактичні дії, спрямовані на виконання укладеного правочину. Це свідчить про наявність волі сторін на виконання спірного договору, яка співпадає з їх волевиявленням. Тобто, учасники правочину дійсно мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення.

Реалізоване майно було передано Командитним товариством «ОСОБА_2 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» Товариству з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод» і перереєстровано право власності, що підтверджується з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію прав власності № 29524487 від 14.11.2014 р., згідно з яким право власності на об'єкт нерухомості - комплекс за адресою м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод».

Наведене свідчить, що обидві сторони правочину Командитне товариство «ОСОБА_2 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора», як продавець, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод», як покупець, мали на меті отримання грошей та майна, відповідно, і обидві сторони правочину досягли цих наслідків.

У зв'язку з чим, такий договір не може розцінюватися як фіктивний у розумінні ст. 234 ЦК України.

З огляду на вищезазначене посилання позивача на те, що з огляду недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення угоди про заміну векселя, ця угода є нікчемною, тому платіжні доручення, які надані відповідачем-2 не є доказами сплати за векселем від 14.11.2014 р., є безпідставним. За умови вчинення сторонами фактичних дій, спрямованих на реальне виконання правочину, подальше неналежне оформлення ними документів не може свідчити про фіктивність укладеного правочину. Крім того, зазначеною угодою сторонами не внесено жодних змін до оспорюваного договору, тому, доводи позивача про обов'язковість нотаріального посвідчення цієї угоди є необґрунтованими.

Щодо доводів позивача про неналежність Звіту про незалежну оцінку, виданого ТОВ «Брок сервіс плюс», з огляду на те, що оцінку проведено 13.11.2014 р. , а звіт складено 17.11.2014 р., а також вказаний звіт складено не експертом, а суб'єктом оціночної діяльності, суд зауважує, що оціночна діяльність здійснюється ТОВ «Брок Сервіс плюс» на підставі Сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 15709/13 від 16.12.2013 р., оцінку майна проведено 13.11.2014 р, тобто, до укладення оспореного договору, що є визначальним.

Посилання позивача відносно пов'язаності осіб попореного договору не спростовують встановлених судом обставин щодо відсутності підстав для застосування ст. 234 ЦК України.

В пункті 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, зазначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Відповідно до п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а позивачем не подано доказів на підтвердження своїх вимог.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві підстав, позовні вимоги, не є обґрунтованими. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що на момент вчинення спірного правочину сторонами не було дотримано загальних вимог чинності правочину, не доведено належними доказами, що у сторін при укладенні спірного не було наміру до наслідків, які зумовлювалися у цьому правочині, тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.11.20014 р. за реєстр. № 3584, слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (м. Київ) до Командитного товариства «ОСОБА_2 і компанія» Комиш-Зорянського елеватора» (Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський олійноекстракційний завод» (Запорізька область, м. Мелітополь) відмовити повністю.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.04.2016 р.