ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016р. Справа № 914/246/16

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Комунального підприємства «Господарник», смт. Східниця, Львівська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:ПАТ по газопостачанню та газифікації „Львівгаз, м. Львів
про:стягнення 24425,71 грн.

Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, надалі позивач, до Комунального підприємства «Господарник», смт. Східниця, Львівська область, надалі відповідач, про стягнення 24425,71 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2016 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 29.02.2016 р.

29.02.2016 р. на розгляд суду від КП «Господарник» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням залучити до участі у справі ПАТ по газопостачанню та газифікації „Львівгаз.

Ухвалою суду від 23.03.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації „Львівгаз, продовжено строк розгляду спору до 12.04.2016 р.

12.04.2016 р. на розгляд суду надійшли письмові пояснення третьої особи по суті справи.

В судове засідання 12.04.2016 р. зявився представник позивача, надав пояснення по суті справи та просив суд задоволити позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 12.04.2016 р. не зявилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

22.11.2013 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу за № 1061/14-БО-21, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природній газ, на умовах цього договору.

Пункти 6.1, 6.3 договору зазначають, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 79884,06 грн., від 28.02.2014 р. на суму 70884,08 грн., від 31.03.2014 р. на суму 67025,51 грн., від 30.04.2014 р. на суму 17974,30 грн., від 31.10.2014 р. на суму 23599,02 грн., від 30.11.2014 р. на суму 88809,63 грн., від 31.12.2014 р. на суму 164012,74 грн.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 7741,45 грн. пені, 931,36 грн. трьох відсотків річних, 15752,90 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних мотивів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже зазначалось вище, між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу за № 1061/14-БО-21.

Згідно п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідачем було допущене порушення умови договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, зокрема, прострочено терміни оплати.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. за № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отож, суд перевірив правильність нарахування пені, та встановив, що неустойка підлягає до часткового задоволення в сумі 7292,29 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок здійснено позивачем математично правильно, підстави нарахування зазначеної суми правомірні. Відтак, 15752,90 грн. інфляційних втрат підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов'язання.

Щодо стягнення трьох процентів річних, то вказана позовна вимогам підлягає частковому задоволенню в розмірі 881,28 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судовий збір слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Господарник» (82391, Львівська область, смт. Східниця, вул. Золота Баня, 3; ідентифікаційний код 30769965) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 7292,29 грн. пені, 15752,90 грн. інфляційні витрати, 881,28 грн. три проценти річних, та судовий збір в сумі 1349,83 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.04.2016 р.

Суддя Артимович В.М.