ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.04.16р. Справа № 904/1415/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробнича група "Альбатрос", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 49 446,73 грн за договором поставки № 1505175 від 15.10.2015

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 23.02.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 221-4016 від 23.07.2012.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробнича група "Альбатрос" (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (далі - відповідач), у якій заявив вимоги про стягнення основного боргу у сумі 44 137,00 грн, пені у сумі 4 309,70 грн, інфляційних нарахувань у сумі 706,19 грн та 3% річних у сумі 293,84 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 1505172, укладеного між сторонами 15.10.2015.

23.03.2016 позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог та збільшення ціни позову, у якій зазначив про допущену арифметичну помилку при визначенні ціни позову, а саме ціну позову вказано: 49 152,89 грн, тоді як вірною є сума 49 446,73 грн, що складається з основного боргу у сумі 44 137,00 грн, пені у сумі 4 309,70 грн, інфляційних нарахувань у сумі 706,19 грн та 3% річних у сумі 293,84 грн.

З огляду на яку суд дійшов висновку, що вона не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому буде врахована при вирішенні спору.

24.03.2016 відповідачем подано клопотання з проханням надати сторонам можливість врегулювати спір мирним шляхом, посилаючись на те, що 23.03.2016 він направив позивачу лист з пропозицією дисконту та оплатою боргу за договором.

12.04.2016 позивач до суду подав протокол розбіжностей до договору поставки.

На підставі ст. 77 ГПК України у судових засіданнях оголошено перерву: з 24.03.2016 до 12.04.2016 та з 12.04.2016 до 24.04.2016.

20.04.2016 від сторін до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди з примірником оригіналу тексту мирової угоди.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробнича група "Альбатрос" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 1505172 (далі - договір).

Позивачем зауважено, що відповідачем при підписанні цього договору помилково присвоєно йому № 1505172, так як проставлявся ним вручну паперовому примірнику, проте вірним номером договору є 467/6 . Таким чином, внаслідок допущення вказаної помилки при нумерації угоди сторони при здійсненні поставки керувалися умовами договору, фактично пронумерованого як №1505172, однак в первинних документах містяться посилання на № 467/6. Крім того позивачем зазначено, що між сторонами укладався лише один договір поставки і ніяких інших угод не існує. В підтвердження того, що поставка здійснювалась на підставі спірного договору, також зазначено позивачем, що згідно первинних бухгалтерських документів дата договору - 15 жовтня 2015 року - та предмет договору - поставка товару "Профіль стіновий ПС-20 цинк 0,71150x8000" у кількості 874 м" - співпадають, із зазначеними в договорі.

Так, згідно п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид. сорт, піна вказується у специфікації (додатку до цього договору) (далі - товар), яка є йього невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Сторони погодили кількісні та якісні характеристики товару, а також строки та умови поставки і порядок розрахунків шляхом підписання Специфікації № 1 (далі - специфікація).

Відповідно до п. 2 специфікації визначений наступний порядок розрахунків: покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% вартості товару, а решту 50% - за фактично поставлений товар протягом 5 банківських днів на поточний рахунок у ПАТ КБ Приватбанк на підставі наданого рахунку-фактури.

Позивач надав відповідачу рахунок-фактуру № пн-000003147 від 10 листопада 2015 року на загальну суму поставки 88 273,99 грн, в якому визначені найменування, кількість, вартість товару, які відповідають специфікації та міститься посилання на номер договору - 467/6 від 15.10.2015. За цим рахунком-фактури відповідач здійснив оплату 50% вартості товару відповідно до умов договору, погодивши остаточно кількість, суму та асортимент товару.

17 листопада 2015 року на поточний рахунок позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" надійшла попередня оплата товару у розмірі 50% за вказаним рахунком-фактурою у сумі 44 136,99 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №188250 від 17.11.2015 та банківською випискою по рахунку Позивача. При цьому в полі "Призначення платежу" платіжного доручення № 188250 від 17.11.2015 міститься зокрема і посилання на зазначений вище рахунок-фактуру.

26 листопада 2015 року позивач поставив на адресу відповідача товар, що підтверджується видатковою накладною № нн-000003200 від 26 листопада 2015 року. Однак відповідач не здійснив оплату товару у сумі, що залишилася до сплати, а саме 44 137,00 грн, що становить 50% від вартості поставленого товару.

З метою досудового врегулювання спору 17 грудня 2015 року позивач направив відповідачу претензію за вих. № 370 від 16.12.2015 на суму 44 137,00 грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати товару і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Предметом спору у цій справі є стягнення основного боргу у сумі 44 137,00 грн, пені у сумі 4 309,70 грн, інфляційних нарахувань у сумі 706,19 грн та 3% річних у сумі 293,84 грн.

Виходячи з того, що сторонами подано заяву про затвердження мирової угоди, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1-4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Розглянувши подану мирову угоду, перевіривши повноваження представників сторін на вчинення дій щодо її підписання (зі сторони позивача вона підписана генеральним директором ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, а зі сторони відповідача в.о. директора філії ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності № 153-4016 від 16.04.2013), суд встановив, що умови укладеної між сторонами мирової угоди б/н від 18.04.2016 у цій справі стосуються лише прав та обовязків сторін щодо предмету спору. Одночасно суд розяснив представникам сторін правові наслідки укладення мирової угоди та припинення провадження у справі, які передбачені ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якими є недопущення повторного звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до п.п. 3.19 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК). Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами позивача (частина третя статті 26 ГПК) і, отже, вправі укладати мирові угоди на загальних підставах. Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Суддя має розяснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, повязані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обовязки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обовязків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У звязку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов. Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди: - якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; - якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про зобовязання виконати мирову угоду, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

У випадку невиконання мирової угоди, ухвала про її затвердження може бути предявлена до виконавчої служби для примусового виконання.

Враховуючи, що укладена між сторонами мирова угода не суперечить вимогам чинного законодавства України, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, здійснена в інтересах обох сторін та не зачіпає інтереси інших осіб, суд згідно зі статтями 78, 80 Господарського процесуального кодексу України затверджує мирову угоду.

Тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд виходить з наступного.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 передбачено, що у разі винесення господарським судом ухвали про затвердження мирової угоди між сторонами (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), в якій сторони дійшли згоди, у тому числі й стосовно розподілу судового збору, суд має право затвердити цю угоду, якщо вона не суперечить законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. У таких випадках суд у своїй ухвалі повинен навести зміст цієї угоди. Якщо ж сторони не зазначили в мировій угоді про розподіл сум судового збору або не дійшли згоди з даного питання, господарський суд у залежності від конкретних обставин справи покладає судовий збір на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір (частина друга статті 49 ГПК).

Враховуючи те, що сторони відповідно до п. 1 мирової угоди домовились про те, що згідно абз. 2 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відповідач компенсує позивачу витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00 грн, суд погоджується з твердженням сторін та витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Керуючись ст.ст. 49, 78, п. 7 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Затвердити мирову угоду від 18.04.2016 у справі № 904/1415/16, укладену між:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробнича група "Альбатрос", 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Будівельників, будинок 60, , (стягувач),

та

Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів", 53200, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 310, , (боржник),

наступного змісту:

" ОСОБА_5 ПРО ПРИПИНЕННЯ СПОРУ

(в порядку ст. 78 ГПК України)

м. Нікополь

Дніпропетровської області "18" квітня 2016 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробнича група "Альбатрос" (ТОВ "ТВГ "Альбатрос", позивач, кредитор) в особі генерального директора ОСОБА_3, який діє на підставі статуту, та Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (ПАТ НЗФ, відповідач, боржник) в особі виконуючого обов'язки директора з юридичних та корпоративних питань ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності № 153-4016 від 10.04.2013, що є сторонами судової справи № 904/1415/16 (сторони спору), провадження в якій порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року за позовом ТОВ "ТВГ "Альбатрос" до ПАТ НЗФ про стягнення 49 446,73 грн. (враховуючи заяву позивача про уточнення позовних вимог від 21.03.2016 № 79), уклали мирову угоду на зазначених нижче умовах:

1. ПАТ НЗФ сплачує на користь ТОВ "ТВГ "Альбатрос" прострочену заборгованість у сумі 44 137,00 грн. (сорок чотири тисячі сто тридцять сім гривень 00 коп.) з ПДВ 20% за договором поставки № 1505172, укладеним 15.10.2015 року між сторонами спору.

Згідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, відповідач - ПАТ НЗФ компенсує позивачу - ТОВ "ТВГ "Альбатрос" його витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.)

Загалом грошова сума, яка за цією мировою угодою підлягає до сплати ПАТ НЗФ на користь ТОВ "ТВГ "Альбатрос", становить 45 515,00 грн. (сорок п'ять тисяч п'ятсот п'ятнадцять гривень 00 коп.) та сплачується до 20.04.2016 року.

2. ТОВ "ТВГ "Альбатрос" на підставі ст.ст.22, 78 ГПК України відмовляється від позову в частині стягнення з ПАТ НЗФ нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 293, 84 грн. (двісті дев'яносто три гривні 84 коп.), інфляційних втрат в розмірі 706,19 грн. (сімсот шість гривень 19 коп.), та пені у розмірі 4 309,70 грн. (чотири тисячі триста дев'ять гривень 70 коп.), нарахованої на підставі ст.ст.1. 2 Закону України від 22.11.1996 року №543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" із змінами, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 550, ч. 1 та 2 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 216, ч. 1 ст. 218, ч. 4 ст. 230 ГК України, що загалом становить 5 309,73 грн. (п'ять тисяч триста дев'ять гривень 73 коп.).

Позивач ТОВ "ТВГ "Альбатрос" стверджує та запевняє, що з передбаченими ст.80 ГПК України наслідками відмови від частини позовних вимог у розмірі, зазначеному вище, він ознайомлений та вони йому є зрозумілими.

3. Кредитор - ТОВ "ТВГ "Альбатрос" заявляє, що при належному виконанні боржником - ПАТ НЗФ умов цієї мирової угоди, не буде мати до ПАТ НЗФ жодних майнових претензій з приводу правовідносин, що виникли між ними на підставі укладеного 15.10.2015 року договору поставки № 1505172 та стали предметом спору по справі № 904/1415/16, провадження по якій було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року за позовом ТОВ "ТВГ "Альбатрос" до ПАТ НЗФ про стягнення 49 446,73 грн. (враховуючи заяву позивача про уточнення позовних вимог від 21.03.2016).

4. Позивач та відповідач зобов'язуються в триденний строк з дати підписання даної ОСОБА_5 угоди направити її до господарського суду Дніпропетровської області разом із заявою про затвердження ОСОБА_5 угоди.

5. Ця мирова угода складена та підписана сторонами у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких подається на затвердження до господарського суду Дніпропетровської області та по одному примірнику - для кожної сторони спору, і набирає чинності з моменту її затвердження судом.

В.о. директора з юридичних та Генеральний директор

корпоративних питань ПАТ НЗФ ТОВ "ТВГ "Альбатрос"

___________ Р.А. ОСОБА_6 ОСОБА_3 "

2. Провадження у справі припинити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_7