КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа№ 910/17220/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Шапрана В.В.

при секретарі Петрик М.О.

За участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Єрмакова К.Ю. - представник за довіреністю від 19.05.2015 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року

у справі № 910/17220/14 (суддя Домнічева І.О.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація"

про стягнення 110 137, 39 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект"

про стягнення 382 151, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" про стягнення 110 137, 39 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року в позові відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 15.04.2015 року, рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року у справі № 910/17220/14 в частині відмови у стягненні штрафних санкцій за несвоєчасну поставку обладнання скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року залишено без змін.

Постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій без належного обгрунтування самостійно надали правову оцінку обставинам, що могли вплинути на можливість виконання ТОВ «Українська електротехнічна корпорація» зобов'язань за договором.

В ході повторного розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача 382 151, 42 грн. заборгованості за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 41 917, 38 грн. штрафу та 16 878, 82 грн. пені. У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року та ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю, у задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно із ст. 692 ЦК України оплата товару здійснюється одразу піля його прийняття. При цьому, якщо документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право повернути товар, що позивачем (за зустрічним позовом) зроблено не було.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю. та призначено на 24.02.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної заміни складу суду від 24.02.2016 року, у зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, справу № 910/17220/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А., Руденко М.А., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року № 910/17220/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А., Шапран В.В.

Представник позивача у судове засідання 24.02.2016 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.02.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року відкладено розгляд справи до 23.03.2016 року.

У судове засідання 23.03.2016 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.03.2016 року надав додаткові пояснення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року відкладено розгляд справи до 14.04.2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.04.2016 року підтримав свою правову позицію.

Представник позивача у судове засідання 14.04.2016 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект" (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" (надалі - постачальник) було укладено договір на виготовлення та поставку нестандартного обладнання №12/19/13 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується на основі технічної документації покупця виготовити по ОСТ 24.940.01-90, поставити і передати у власність покупця обладнання, а покупець в свою чергу зобов'язується прийняти і сплатити це обладнання на умовах, передбачених договором. ( п. 1.1)

Відповідно до п. 3.1 договору, сторони домовились, що ціна обладнання визначається в гривнях та вказується в Специфікаціях до договору.

Специфікацією № 1 до договору, яка є невід'ємною частиною договору, підписаною сторонами, визначено, плату за обладнання в розмірі 1 348 252 грн.50 коп.

Відповідно до п. 4 Специфікації до договору, строк поставки обладнання складає 45 календарних днів з моменту отримання постачальником суми авансового платежу.

Покупець сплачує постачальнику авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості Договору протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання сторонами Специфікації до Договору, в саме грошову суму коштів у розмірі 674 126 грн. 25 коп. (п. 5 Специфікації)

Як встановлено колегією суддів, позивачем 19.12.2013 року було перераховано на рахунок відповідача авансовий платіж, що підтверджується платіжним дорученням № 108 від 19.12.2013 року.

Відповідно до п. 6.1 договору, постачальник гарантує, що виготовлене обладнання буде відповідати умовам договору. технічній документації, КД, нормам ЕСКД, ДНБ та ОСТу 24.940.01-90.

Згідно п. 6.3 договору гарантійний період на якість поставленого постачальником обладнання складає 12 місяців з дати вводу у експлуатацію, але не більше 18 місяців з дати поставки.

Відповідно до п. 6.5 договору постачальник зобов'язаний за свій рахунок усунути виявлені недоліки (дефекти) в порядку і строки, зазначені в акті про порядок і строк усунення виявлених недоліків.

У разі порушення термінів поставки обладнання, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не поставленого обладнання за кожен день прострочення. У разі прострочення термінів поставки обладнання понад 30 днів покупець має право відмовитись від прийняття такого обладнання, вимагати повернення сплачених коштів, а також сплатити штраф в розмірі 5% від вартості обладнання, терміни поставки якого порушені (п. 7.2 договору).

Відповідно до приписів п. 7.3 договору, у разі поставки неякісного (некомплектного) обладнання, постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості неякісного (некомплектного) обладнання, і своїми силами за свій рахунок здійснює його заміну в розумний строк, який також є простроченням зобов'язанням зобов'язання.

Позивач зазначає, що ним належним чином виконано умови договору, тоді як відповідач свої зобов'язання за договором не виконав належним чином, що полягає в порушенні строків поставки обладнання понад 45 календарних днів та належної якості поставленого товару в зв'язку із чим, ним відповідно до умов договору було нараховано штрафних санкцій у розмірі 110 137,39 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що постановою Вищого господарського суду від 15.04.2015 року було залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року у справі № 910/17220/14 в частині відмови у стягненні штрафних санкцій за поставку неякісного обладнання, а тому в зазначеній частині справа апеляційним судом не переглядається.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим внаслідок збройної агресії Російської Федерації та подальшого встановлення особливого правового режиму на цій території, поставити в обумовлені строки обладнання було неможливо від незалежних від нього причини, оскільки існувала можливість втрати транспортних засобів та самого обладнання, а крім того, водії транспортних засобів взагалі відмовлялись ризикувати власним життям та в'їжджати на окуповану територію.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказані приписи кореспондуються зі статтею 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у частині 1 статті 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р., якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

В силу статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та видача сертифікатів про такі обставини віднесено до компетенції Торгово-промислової палати України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Дана редакція Закону діє з 02.09.2014 р., тобто набула чинності до винесення рішення та прийнята з метою визначення та врегулювання форс-мажорних обставин, що виникають у зв'язку з подіями на території України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, колегією суддів встановлено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів (висновку Торгово-промислової палати України) про настання форс-мажорних обставин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем жодним чином не було застосовано розділ 9 договору "Форс-мажор", згідно п. 9.4. якого, якщо внаслідок подій непереборної сили для сторони договору склалась неможливість виконання своїх обов'язків за договором, то ця сторона протягом 2-х днів має повідомити іншу сторону про настання таких обставин.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 7.2 договору у разі порушення термінів поставки обладнання, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не поставленого обладнання за кожен день прострочення. У разі прострочення термінів поставки обладнання понад 30 днів покупець має право відмовитись від прийняття такого обладнання, вимагати повернення сплачених коштів, а також сплатити штраф в розмірі 5% від вартості обладнання, терміни поставки якого порушені.

Перевіривши розрахунок штрафу та пені наданий позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення 41 917, 38 грн. штрафу та 16 878, 82 грн. пені.

Щодо зустрічних позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, 19.12.2013 року між сторонами у справі був укладений договір на виготовлення та поставку нестандартного обладнання № 12/19/13.

Відповідно до п. 1.1. договору, сторони домовились про виготовлення позивачем обладнання на підставі технічної документації ТОВ "Дніпромашкомплект", а ТОВ "Дніпромашкомплект" в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити дане обладнання на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 3.5. договору та п. 5 додатку № 1 до договору, оплата продукції здійснюється покупцем у гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- авансовий платіж в розмірі 50% вартості від партії обладнання зазначеного у специфікації не пізніше ніж 5 календарних днів з моменту підписання специфікації;

- 40% залишеної вартості оплачується покупцем протягом 10 календарних днів після поставки партії обладнання у відповідності до специфікації, згідно п. 5.5. договору на склад покупця;

- 10% вартості обладнання, погодженого до поставки по даному договору, оплачується протягом 30-ти календарних днів після поставки в пункт призначення згідно до п. 5.2. даного договору.

Пунктом 3.7. договору зазначено, що під датою оплати необхідно розуміти дату надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника (ТОВ ТПП "Українська електротехнічна корпорація").

Так, на виконання умов договору відповідач відповідно до умов укладеного договору поставив, а ТОВ "Дніпромашкомплект" прийняв обумовлене обладнання на підставі видаткових накладних № РН-0000005 від 20.01.2014 р.; № РН-0000006 від 20.02.2014 р.; № РН-0000007 від 27.02.2014 р.; № РН-0000013 від 14.03.2014 р.; № РН-0000014 від 19.03.2014 р.; № РН-0000019 від 27.03.2014 р. та № РН-0000021 від 02.04.2014 р.

При цьому, відповідач зазначає, що заборгованість позивача перед ним становить 357 093, 36 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 3.6. договору, оплата здійснюється за умовами передання постачальником (ТОВ ТПП "Українська електротехнічна корпорація") покупцю (ТОВ "Дніпромашкомплект") комплекту приймально-здавальних документів, вказаних в п. 5.3.2. договору. У матеріалах справи відсутні докази передачі вищевказаних документів, а отже строк оплати не настав.

Проте, колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Як зазначалося вище, згідно умов договору повна оплата продукції здійснюється після її поставки.

Частина 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач поставив товар згідно умов договору, а позивач прийняв його без будь-яких зауважень, що підтверджується видатковими накладеними № РН-0000005 від 20.01.2014 р.; № РН-0000006 від 20.02.2014 р.; № РН-0000007 від 27.02.2014 р.; № РН-0000013 від 14.03.2014 р.; № РН-0000014 від 19.03.2014 р.; № РН-0000019 від 27.03.2014 р. та № РН-0000021 від 02.04.2014 р.

Відповідно до ст. 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Так, з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання сертифікатів на товар, або про відмову від договору купівлі-продажу та повернення товару продавцеві.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку із прийняттям позивачем товару, у останнього виник обов'язок щодо його повної оплати.

Крім того, заперечуючи проти зустрічного позову, позивач зазначає, що розрахувався з відповідачем за поставлений товар, матеріалами та супровідними послугами наданими відповідачу, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000088 від 21.02.2014, № РН-000104 від 25.02.2014 року, № РН-000103 від 26.02.2014 року, № РН-000102 від 28.02.2014 року, № РН-000105 від 28.02.2014 року, № РН-0000109 від 18.03.2014 року, № РН-0000122 від 21.03.2014 року, № РН-0000124 від 26.03.2014 року, № РН-0000123 від 28.03.2014 року, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000059, № ОУ-0000060, № ОУ-0000064 та актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.04.2014 року, які наявні в матеріалах справи.

Однак, колегія суддів вважає зазначені заперечення відповідача необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.9 договору встановлено, що покупець може проводити розрахунок за поставлене обладнання у формах інших, ніж грошова, після погодження з постачальником і підписання відповідної додаткової угоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують погодження між сторонами здійснення розрахунку за поставлене обладнання наданням позивачем відповідачем послуг або поставку іншого товару.

Крім того, з вищевказаних актів здачі-прийняття робіт та видаткових накладних не вбачається посилання сторін на укладений між ними договір № 12/19/13 від 19.12.2013 року.

Щодо акту звірки взаємних розрахунків, колегія суддів зазначає, що він також не містить посилань на те, що відповідно до вказаного акту здійснено звірку взаємних розрахунків згідно договору № 12/19/13 від 19.12.2013 року, а лише зазначено, що акт звірки складений станом на 30.04.2014 року.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем оплати за поставлений згідно договору № 12/19/13 від 19.12.2013 року товар, наданням відповідачу послуг та матеріалів згідно вищевказаних актів та видаткових накладних.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 14 640, 86 грн. - інфляційних втрат та 11 417, 20 грн. - 3 % річних.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції наданий відповідачем колегія суддів зазначає, що він є обгрунтовано вірним, а тому позовні вимоги в частині сплати 3% річних та збитків від інфляції підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року частковому скасуванню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року у справі № 910/17220/14 скасувати частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року в частині задоволення первісного позову залишити без змін.

4. Зустрічний позов задовольнити повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект" (м. Дніпропетровськ, просп. Воронцова, 73 офіс 502; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове підприємство "Українська електротехнічна корпорація" (м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 6а, кв. 3; ) заборгованість у розмірі 357 093, 36 грн., 3% річних у сумі 11 417, 20 грн., збитки від інфляції у сумі 14 640, 86 грн., 7 663, 03 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 8 429, 33 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

7. Матеріали справи № 910/17220/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

В.В. Шапран