ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2016р. Справа №905/385/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка,

про стягнення 2906547,32 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка про стягнення суми основного боргу у розмірі 1540657,39 грн, пені 154924,18 грн, 3% річних 77833,61 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 1133132,14 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2016р. (суддя Ніколаєва Л.В.) за зазначеним позовом порушено провадження по справі №905/385/16, розгляд справи призначено на 17.02.2016р.

16.02.2016р. у звязку з відсутністю судді Ніколаєвої Л.В. здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи, внаслідок чого справу №905/385/16 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені.

Відповідач, зокрема, у судове засідання 12.04.2016р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №558.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 12.04.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 03.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Красногорівським міським комбінатом комунальних підприємств «Віта» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №628/14-ТЕ-6.

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2380 тис. куб. м, у тому числі у січні 460 тис. куб. м, лютому 420 тис. куб. м, березні 400 тис. куб. м, квітні - 120 тис. куб. м, жовтні 100 тис. куб. м, листопаді 360 тис. куб. м, грудні 520 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 28.01.2014р.) до сплати за 1000 куб. м газу належить 1309,20 грн.

Відповідно до розділу 11 договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 31.01.2014р. у січні 2014 року на суму 556204,45 грн,

- б/н від 28.02.2014р. у лютому 2014 року на суму 422122,74 грн,

- б/н від 31.03.2014р. у березні 2014 року на суму 401233,14 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у квітні 2014 року на суму 161097,06 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 1540657,39 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2014 року на суму 556204,45 грн 14.02.2014р. включно,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 422122,74 грн 14.03.2014р. включно,

- за поставкою березня 2014 року на суму 401233,14 грн 14.04.2014р. включно,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 161097,06 грн 14.05.2014р. включно.

При цьому, як вказує позивач, вартість газу, який було поставлено за договором №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. відповідачем сплачена не була. На теперішній час заборгованість Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» за договором №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. становить 1540657,39 грн.

Ухвалами господарського суду від 17.02.2016р., 22.03.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 1540657,39 грн не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» про стягнення 1540657,39 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №628/14-ТЕ-6 від 03.12.2013р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 154924,18 грн пені, а саме:

- 49662,20 грн за період з 15.02.2014р. по 14.08.2014р. (поставка січня 2014 року на суму 556204,45 грн),

- 42443,58 грн за період з 15.03.2014р. по 14.09.2014р. (поставка лютого 2014 року на суму 422122,74 грн),

- 44157,63 грн за період з 15.04.2014р. по 14.10.2014р. (поставка березня 2014 року на суму 401233,14 грн),

- 18660,77 грн за період з 15.05.2014р. по 14.11.2014р. (поставка квітня 2014 року на суму 161097,06 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 77833,61 грн, а саме:

- 29577,89 грн за період з 15.02.2014р. по 23.11.2015р. (поставка січня 2014 року на суму 556204,45 грн),

- 21476,22 грн за період з 15.03.2014р. по 23.11.2015р. (поставка лютого 2014 року на суму 422122,74 грн),

- 19391,11 грн за період з 15.04.2014р. по 23.11.2015р. (поставка березня 2014 року на суму 401233,14 грн),

- 7388,39 грн за період з 15.05.2014р. по 23.11.2015р. (поставка квітня 2014 року на суму 161097,06 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні квітні 2014 року (в межах визначених позивачем періодів) дорівнює 77833,60 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1133132,14 грн, а саме:

- 423651,26 грн за період з лютого 2014 року по вересень 2015 року (поставка січня 2014 року на суму 556204,45 грн),

- 317088,28 грн за період з березня 2014 року по вересень 2015 року (поставка лютого 2014 року на суму 422122,74 грн),

- 286271,43 грн за період квітня 2014 року по вересень 2015 року (поставка березня 2014 року на суму 401233,14 грн),

- 106121,17 грн за період з травня 2014 року по вересень 2015 року (поставка квітня 2014 року на суму 161097,06 грн).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу. За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні втрати у розмірі 1079630,08 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 1079630,08 грн, 77833,60 грн. Одночасно, розрахунок пені є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 43598,21 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка про стягнення суми основного боргу у розмірі 1540657,39 грн, пені 154924,18 грн, 3% річних 77833,61 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 1133132,14 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» (85630, Донецька область, Марїнський район, м.Красногорівка, вул.Ахтирського, буд.14, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) суму основного боргу - 1540657,39 грн, пеню 154924,18 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 1079630,08 грн, 3% річних 77833,60 грн, а також судовий збір в сумі 42795,68 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 12.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 18.04.16р.

Суддя Ю.О.Паляниця