ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 907/1178/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Іванової Л.Б., Кролевець О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2015 року у справі Господарського суду Закарпатської області за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - позивач) звернулось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач) з позовом про стягнення 40353 гривень 65 коп., з яких: 25940 гривень 10 коп. боргу за кредитом, 9578 гривень 34 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3123 гривень 51 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 1711 гривень 70 коп. боргу по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором банківського обслуговування б/н від 18 квітня 2013 року.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму 40353 гривень 65 коп., в тому числі 25940 гривень 10 коп. основного боргу за договором банківського обслуговування, заборгованість за процентами за користування кредитом на суму 9578 гривень 34 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором на суму 3123 гривень 51 коп. та заборгованість по комісії за користування кредитом на суму 1711 гривень 70 коп.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2015 року рішення Господарського суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі Приватний підприємець ОСОБА_4 просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2016 року, припинити провадження у справі.

Посилається на порушення апеляційним господарським судом вимог ст.99, ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, на його думку, незаконно відхилено клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказує, що судом першої інстанції, у порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, розглянуто справу за відсутності відповідача, якого не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.

Зазначає про порушення судами норм ст. ст. 5-8, 10-11 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що про час та місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 квітня 2013 року підприємець ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою про відкриття поточного рахунку, яка оформлена на бланку типової форми у вигляді анкети, містить підпис клієнта.

18 квітня 2013 року приватний підприємець ОСОБА_4 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, згідно заяви від 18 квітня 2013 року, які разом складають договір банківського обслуговування від 18 квітня 2013 року.

Відповідно до вказаного договору та Умов позивач відкрив відповідачу поточний рахунок № 7184, за яким банк здійснив обслуговування кредитного ліміту відповідача за рахунок власних коштів. Про операції на кредитному рахунку банк повідомляв у спосіб, прописаний у договорі, а саме: - або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку між сторонами.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ "Приватбанк" стверджує, що свої зобов'язання за договором банківського обслуговування б/н від 18 квітня 2013 року перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши йому кредитний ліміт в розмірі 30000 гривень, про що свідчать виписки банку з рахунку підприємця за період з 25 листопада 2013 року по 30 жовтня 2014 року, за період з 19 квітня 2013 року по 10 грудня 2014 року та довідка банку про встановлення кредитних лімітів від 7 листопада 2014 року № 08.7.0.0.0/19, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, за вимогами ч. 2. ст.639 Цивільного кодексу України.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Судами встановлено, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 7184 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Згідно п.3.2.1.1.1 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - Кредит) надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту (далі - Ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 зазначених Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, чи у будь-якій іншій формі -"Угода").

Ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (п. 3.2.1.1.6 Умов).

Відповідно до п.3.2.1.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.2.1.4.1.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню") розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.2.1.4.1.2 Умов).

Пунктом 3.2.1.4.1.3 зазначених Умов встановлено, що у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

Цим же пунктом Умов передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4 Умов).

Згідно п. 3.2.1.4.9 Умов розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

У відповідності до п. 3.2.1.4.4 Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п. п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2 - 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими (п. 3.2.1.4.10 Умов).

Виходячи з наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про те, що положення Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, містять істотні умови змішаного договору - кредитного договору та договору банківського рахунку, оскільки Умовами передбачено порядок надання коштів, строки користування кредитною лінією, відповідальність за непогашення кредиту, порядок нарахування відсотків за користування кредитом та їх розмір, тощо, відтак, договір, укладений 18 квітня 2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та приватним підприємцем ОСОБА_4 шляхом приєднання, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Таким чином, відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк", приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Судами встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, який, згідно довідки про розміри встановлених кредитних лімітів від 7 листопада 2014 року, було встановлено відповідачу станом на 19 квітня 2013 року в сумі 30000 гривень 00коп., станом на 1 березня 2014 року в сумі 30000 гривень 00 коп. та станом на 2 березня 2014 року в сумі 27489 гривень 72 коп. Факт надання позивачем відповідачу кредиту підтверджується виписками по рахунках боржника та останнім не заперечується. Докази на підтвердження погашення приватним підприємцем ОСОБА_4 боргу перед банком у сумі 25940 гривень 10 коп. по тілу кредиту судам не надані.

Враховуючи наведене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли мотивованого висновку, що відповідач не розрахувався у повному обсязі перед позивачем відповідно до умов договору і не надав документів, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні своїх зобов'язань за договором, у зв'язку з чим підставно задовольнили позов в частині стягнення з відповідача 25940 гривень 10 коп. боргу по тілу кредиту.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, в строк та в порядку, що встановлені договором.

Нормами ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу в розмірі 3123 гривень 51 коп., боргу по процентам за користування кредитом в розмірі 9578 гривень 34 коп. та боргу з комісії на суму 1711 гривень 70 коп.

З урахуванням положень Умов та Правил надання банківських послуг, перевіривши розрахунок боргу та враховуючи порушення відповідачем зобов'язання з повернення кредитних коштів, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли юридично обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3123 гривень 51 коп. пені за період з 9 січня 2014 року по 30 жовтня 2014 року, 9578 гривень 34 коп. процентів за користування кредитом за період з 27 грудня 2013 року по 30 жовтня 2014 року та 1711 гривень 70 коп. комісії за період з 3 лютого 2014 року по 30 жовтня 2014 року.

Суд касаційної інстанції відхиляє посилання заявника касаційної скарги на те, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності представника відповідача, не повідомленого належним чином, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом, ухвали місцевого господарського суду від 2 грудня 2014 року про порушення провадження у справі та призначення розгляду справи направлялась на адресу відповідача, зазначену у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: вул. Кільцева, 41, с. Оноківці, Ужгородський район, та була повернута на адресу суду з відміткою органу поштового зв'язку: "за закінченням терміну зберігання".

Ухвала Господарського суду Закарпатської області від 16 грудня 2014 року про відкладення розгляду справи направлялась на вказану адресу відповідача та була отримана останнім 20 грудня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначена адреса вказана самим приватним підприємцем ОСОБА_4 і у апеляційній скарзі, поданій останнім на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідача не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Поряд з цим, за вимогами ч. 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, брати участь у господарських засіданням є правом сторін в судовому процесі.

Необгрунтованими є посилання заявника касаційної скарги і на те, що судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 99, ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, незаконно відхилено клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки підставою відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених процесуальним законом, є наявність обставин які об'єктивно унеможливлюють розгляд справи у даному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції належним чином повідомляв заявника касаційної скарги про судові засідання, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом було розглянуто відповідно до вимог ГПК України.

Доводи заявника про порушення місцевим та апеляційним господарським судом норм ст. ст. 5-8, 10-11 Господарського процесуального кодексу України необгрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

З огляду на викладене, встановивши усі істотні обставини справи, надавши їм належну правову оцінку та вірно застосувавши норми ст. 1048, абз.1 ч. 1 ст. 1049, ст. 1054, ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли юридично правильного висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та підставно задовольнили позов.

За таких обставин рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2015 року - без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Іванова

О. Кролевець