ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 квітня 2016 р. Справа № 918/194/16

за позовом Державного підприємства "Острозьке лісове господарство"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення дебіторської заборгованості в сумі 7 460,06 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Пригуза С.В., дов. від 04.01.2016 року

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Державне підприємство "Острозьке лісове господарство" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення дебіторської заборгованості в сумі 7 460,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

04.08.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг № 175/15, за умовами якого замовник надає лісопродукцію (сировину), а виконавець з отриманої сировини замовника зобов'язується надати послугу та виконати роботу по колінню та складанню дров у дерев'яні піддони з обрешіткою, які належать замовнику.

Позивач виконав роботи, обумовлені договору, на суму 8 380,13 грн., що стверджується актом надання послуг № 1/09 від 29.09.2015 року.

У свою чергу, відповідач вказаних робіт не оплатив, отже його борг за договором складає 8 380,13 грн.

У той же час у відповідача рахується переплата за договором № 174/15 від 04.08.2015 року в розмірі 920,07 грн., отже позивач просить суд стягнути з відповідача 7 460,06 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610-613, 625, 691, 692 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 198 ГК України.

Ухвалою від 21.03.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 04.04.2016 року.

Ухвалою суду від 04.04.2016 року розгляд справи відкладено на 18.04.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.08.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг № 175/15, за умовами якого замовник надає лісопродукцію (сировину), а виконавець з отриманої сировини замовника зобов'язується надати послугу та виконати роботу по колінню та складанню дров у дерев'яні піддони з обрешіткою, які належать замовнику (п. 1.1. договору).

За п. 5.1. договору цей договір діє з моменту його підписання сторонами до 30.09.2015 року, але до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Судом дана правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір підряду.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, ст. 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст. 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

У п.п. 2.1., 2.2. договору сторони погодили, що виконавець зобов'язаний своєчасно та якісно виконати роботу, зазначену у п. 1.1. договору, а замовник - прийняти її від виконавця та своєчасно оплатити.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач виконав роботу по колінню та складанню дров у дерев'яні піддони з обрешіткою, що стверджується актом надання послуг № 1/09 від 29.09.2015 року, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

За вказаним актом замовник претензій по об'єму та строкам виконання робіт не має.

Вартість робіт, виконаних позивачем, склала 8 380,13 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що вартість послуг за цим договором встановлюється виконавцем та становить 195,25 грн з ПДВ за кб.м. дров колотих. Оплата послуг проводиться після отримання замовником акту виконаних робіт та підписання акту прийому-передачі.

У силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свій обов'язок з оплати виконаних робіт не виконав.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір № 174/15 від 04.08.2015 року, на виконання якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 13 079,93 грн, про що свідчать відомості про вантаж та товарно-транспортні накладні від 17.08.2015 року та від 22.08.2015 року. Відповідач здійснив оплату за вказаним договором в сумі 14 000,00 грн, отже розмір переплати складає 920,07 грн (14 000,00 грн - 13 079,93 грн).

Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 460,06 грн (8 380,13 грн - 920,07 грн).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення 7 460,06 грн підлягають до задоволення.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вбачається, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором. Факт наявності заборгованості відповідача підтверджено обставинами справи та доказами на їх підтвердження. Натомість, відповідач доказів виконання зобов'язань за договором у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Острозьке лісове господарство" (пр-т Незалежності,167, м. Острог, Рівненська область, 35800, ) 7 460,06 грн основного боргу, 1 378,00 грн судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 18.04.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.