ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Справа № 904/4858/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьов А.С. представник за довіреністю № 10 від 15.02.16;

від відповідача: ОСОБА_2 паспорт серії НОМЕР_1 від 26.09.16

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 по справі № 904/4858/15 (суддя Кармазіна Л.П.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення 8808,31 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 4932,42 грн., інфляційні у розмірі 3545,39 грн., 3 % річних у розмірі 330,10 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару № 6190 від 01.10.2008 - в частині оплати за надані послуги з теплопостачання, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачем суми основного боргу, 3% річних та втрат від інфляції.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення, наявність підстав для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на припинення дії укладеного між сторонами договору з 02.10.2012, у зв'язку з направленням ним на адресу позивача скарги-претензії від 17.07.2012 про надання неякісних послуг з подачі теплової енергії, в якій також міститься його заява про відмову від пролонгації договору. Апелянт вважає, що на момент його звернення з відповідною заявою про відмову від пролонгації договору, у нього не існувало боргів перед позивачем.

Таким чином, з посиланням на необізнаність місцевого господарського суду про припинення договірних відносин між сторонами, апелянт вважає незаконним стягнення з нього господарським судом суми основного боргу, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.03.2016.

22.03.2016 та 29.03.2016 від позивача на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, відповідно до яких позивач просив колегію суддів залишити оскаржуване рішення по даній справі без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення (а. с. 74-76, 86-87).

22.03.2016 у судовому засіданні оголошувалася перерва до 12.04.2016.

В судовому засіданні 12.04.2016 Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частина постанови по даній справі.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.10.2008 між комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - постачальник, або позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - споживач, або відповідач) укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару № 6190, відповідно до умов якого постачальник відпускає споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пару на технологічні потреби, а споживач оплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором. (а. с. 7-9)

Згідно з п. 1.3. договору, постачальник відпускає споживачу теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці № 2 у відповідності з встановленим планом теплоспоживання з 01.10.2008 по 01.10.2009 Оплата здійснюється з моменту вказаного періоду дії договору.

Відповідно до умов договору, об'єктом теплоспоживання є аптека за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до п. 2.1. договору, облік споживання теплової енергії проводиться згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутністю.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оплата за відпущену теплову енергію здійснюється споживачем щомісячно, самостійно в грошовій формі та іншими формами розрахунку за узгодженням сторін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим. В іншому випадку постачальник має право без попередження припинити повністю або обмежити частково подачу теплової енергії споживачу.

Споживач здійснює передплату у грошовій формі, в розмірі планового місячного споживання в строк до 20 числа кожного місяця (п. 3.4. договору).

Тарифи теплової енергії передбачені постановою НКРРКП України № 119 від 30.09.2011 «Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 954,05 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) (а. с. 10, 94).

Відповідно до п. 6.1. даний договір діє з 01.10.2008 по 01.10.2009 та вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку не подано заяву однією зі сторін про відмову від цього договору або його перегляду. За заявою однієї із сторін про розірвання договору за один місяць та відсутності заборгованості «Споживача» договір може бути розірваним.

На виконання умов договору позивач відпускав відповідачу теплову енергію протягом 01.11.2012 по 06.04.2013.

Згідно рахунків-фактур за вказаний період відповідач спожив теплової енергії на загальну суму 4932,42 грн. з ПДВ (а. с. 13-18).

Вказані рахунки-фактури направлялися позивачем на адресу місця проживання відповідача (50015, АДРЕСА_1), але останнім не отримувалися з підстав зазначених на конвертах, а саме з відмітками на них: «відмова від отримання» та «закінчення строку зберігання» (а. с. 88-93). Оригінали поштових конвертів оглянуті колегією суддів у судовому засіданні.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції та перегляду її в порядку апеляційного провадження, відповідач доказів оплати за спожиту теплову енергію не надав, а тому сума боргу відповідача перед позивачем за надані та не сплачені послуги з теплопостачання залишилася незмінною та складає 4932,42 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідач не погоджується з нарахуванням та пред'явленням йому до сплати вищевказаної суми основного боргу, вважає її нарахування безпідставним та незаконним, оскільки, на його думку, нарахування вказаної суми боргу відбулося за відсутності укладеного між сторонами договору (через відмову в пролонгації договору), що і є предметом даного спору.

Відповідно до положень ст. 275 Господарського кодексу, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ст.625 ЦК України, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 330,10 грн. за період з 15.12.2012 - 12.05.2015 та суму втрат від інфляції у розмірі 3545,79 грн. за період з січня 2013 - квітень 2015.

Надані позивачем розрахунки 3 % річних та втрат від інфляції, з урахуванням визначених позивачем періодів перевірені колегією суддів, відповідають матеріалам справи, не оспорюється відповідачем, а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині є правильним і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно доводів скаржника про розірвання ним спірного договору, що свідчить, на думку скаржника про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2012 ФОП ОСОБА_2 направив на адресу КП «Криворіжтепломережа» скаргу-претензію б/н відповідно до якої наполягав на розірванні договору через неналежне та неякісне надання послуг за договором № 6190 від 01.10.2008, а також на перерахунку платежів за зайво нараховані платежі (неіснуюче опалення приміщень, що відповідає санітарним нормам) (а. с. 64).

Листом від 30.08.2012 за вих. № 2730/13 позивач надав відповідь на звернення ФОП ОСОБА_2 від 17.07.2012, в якому повідомив про неможливість відключення від системи централізованого опалення нежитлового приміщення відповідача розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яке приєднане до централізованої системи опалення багатоквартирного будинку (а. с. 78-79).

Крім того, вищезазначеним листом відповідачу повідомлено про частковий перерахунок постачальником розміру плати за теплопостачання в приміщенні по АДРЕСА_2, згідно з актами-претензіями від 03.02.2012, 24.02.2012, 30.03.2012 відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, який затверджено Постановою КМУ від 17.02.2010 № 151.

Відповідача попереджено, що подальший перерахунок розміру плати за надані послуги теплопостачання можливий лише при наявності двосторонніх актів з вказівкою факторів, які спричинили неякісне теплопостачання з вини постачальника.

23.10.2012 ФОП ОСОБА_2 направив на адресу КП «Криворіжтепломережа» скаргу-претензію № 8 відповідно до якої повідомив останнього про здійснення 12.10.2012 під контролем майстра дільниці ЖКП № 31 демонтажу внутрішньої системи опалення. Оплату за теплову енергію з початку опалювального періоду просив не нараховувати та зазначити час явки в договірний відділ для закриття договору.

Листом від 07.11.2012 за вих. № 2130/13 позивач надав відповідь на скаргу-претензію ФОП ОСОБА_2 № 8 від 23.10.2012, в якому повідомив, що в результаті обстеження системи теплозабезпечення нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 виявлено самовільний демонтаж опалювальних засобів типу М-140, що не дозволяє визначити якість теплозабезпечення приміщення, а тому нарахування за спожиту теплову енергію буде здійснюватися у повному обсязі, згідно умов діючого договору (а. с. 81).

Відповідачу рекомендовано відновити систему центрального опалення в приміщенні, після чого обов'язковим є виклик представника теплотехнічної інспекції для складання акту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що засвідчений в скарзі-претензії № 8 факт самовільного демонтажу опалювальних приладів свідчить про неправомірність дій відповідача та необхідність відновлення системи централізованого опалення у приміщеннях, відповідно до проекту житлового будинку, для підтримки санітарних норм у цих приміщеннях.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (із наступними змінами), передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання-будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 передбачено, що користувач має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але для вирішення цього питання споживач має звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії при органі виконавчої влади чи місцевого самоврядування.

При позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Відключення мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежилого приміщення) або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежилого приміщення, секції, під'їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Відповідно до абзацу 6 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплопостачання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов. Роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.

Отже, при проведенні робіт по відключенню приміщень від мереж централізованого опалення, у відповідача повинні бути в наявності передбачені чинним законодавством документи. Зазначені документи повинні містити вказівку на дату відключення.

Як вже зазначено вище та вбачається з листа КП «Криворіжтепломережа» від 30.08.2012 вих. № 2730/13 щодо розгляду заяви ФОП ОСОБА_2 від 17.07.2012 про розірвання договору, постачальником відмовлено у вимозі про розірвання договору з підстав відсутності можливості відключення окремого приміщення від централізованого опалення з ініціативи споживача, передбачених Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 та попереджено, що самовільне відключення приміщення від мережі централізованого опалення не звільняє споживача від сплати нарахованої плати за теплову енергію.

На думку колегії суддів відповідач самовільно відключився від мережі централізованого опалення, всупереч нормам закону не звертався до Виконавчого комітету Криворізької міської ради за дозволом міжвідомчої комісії на таке відключення. Таким чином відповідач не дотримався передбаченого законом порядку відключення свого нежитлового приміщення від мережі централізованого опалення, а тому слід вважати, що послуги надані позивачем відповідач отримував, але оплату за надані послуги не здійснював, що свідчить про правомірність заявлених позовних вимог та задоволення місцевим господарським судом позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі № 6-1706цс15, а також в постанові Вищого господарського суду від 13.08.2014 по справі № 904/5611/13.

Доводи апелянта стосовно припинення дії договору з 02.10.2012 колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Пункт 6.1. договору, на який посилається апелянт, передбачає лише можливість розірвання договору. При цьому заява відповідача про розірвання договору мотивована неналежним та неякісним наданням послуг з боку позивача, а не закінченням строку дії договору (а. с. 64). Позивачем не надано згоди на розірвання договору, про що свідчить лист від 30.08.2012 № 2730/13 (а. с. 78). При цьому, як зазначалось вище, згідно діючого законодавства користувач має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але для вирішення цього питання споживач має звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії при органі виконавчої влади чи місцевого самоврядування.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених господарським судом обставин в справі, а тому не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року по справі № 904/4858/15 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2016.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд