ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р.Справа № 922/718/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 1883,58 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - Гончарова О.М., дов. від 05.01.2016р.; Пономарьова К.І., дов. 05.01.2016р.;

Відповідач - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківблагоустрій", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків, про стягнення заборгованості за договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012р., укладеному між сторонами даного спору, в розмірі 1883,58 грн., з яких: 1125,56 грн. - основний борг, 702,33 грн. - інфляційні збитки, 55,69 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.04.2016р. об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 04.04.2016р. розгляд справи відкладався на 19.04.2016р. о 10:45 год.

У призначеному 19.04.2016р. судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 13164), які судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Відповідач у призначене 19.04.2016р. судове засідання не з"явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. На адресу суду повернулись ухвали господарського суду від 16.03.2016р. та 04.04.2016р. без вручення адресатові, із позначкою відділення зв'язку "за закінченням терміну зберігання", які були направлені на адресу, вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПКУкраїни, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 ГПК України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача, за наявними у справі і додатково наданими, на вимогу суду, матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Комунальним підприємством "Харківблагоустрій" (виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник, відповідач) укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого виконавець зобов'язується надавати послуги по санітарному очищенню прилеглої території, яка знаходиться в користуванні замовника, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконавцеві надані послуги.

У відповідно до п. 2.2 Договору замовник зобов'язаний: вчасно проводити оплату виконавцеві за надані послуги із санітарного очищення прилеглої території, в розмірах і строки, передбачені розділом 4, 5 даного Договору.

Згідно п. 4.1. Договору оплата за Договором проводиться замовником, шляхом 100% передплати грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця до 5 числа поточного місяця.

Пунктом 4.3. Договору зазначено, що послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника.

Пунктом 5.1. Договору, сторони передбачили, що вартість послуг по санітарному очищенню прилеглої території, яка надається виконавцем за договором щомісячно складає 129,60 грн., у тому числі 20% НДС в сумі 21,60 грн.

Даний договір набирає чинності з "01" липня 2012 року і діє до "01" липня 2013 року (пункт 10.1. Договору).

Як зазначено у п. 10.3. Договору, якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії Договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати Договір, то даний Договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк.

Додатковою угодою №1 від 01.11.2013р. до Договору, сторони внесли зміни до п. 4.1. Договору та виклали його в наступній редакції: Оплата за Договором робиться замовником, шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100%) на розрахунковий рахунок виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за Договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Пункт 5.1. Договору виклали в наступній редакції: Вартість послуг по санітарному очищенню прилеглої території, яка надається виконавцем за договором щомісячно складає 251,64 грн., у тому числі 20% НДС в сумі 41,94 грн.

На виконання умов укладеного Договору в період з квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року позивачем надавалися відповідачеві послуги по санітарному очищенню прилеглої території.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за договором щодо оплати за надані послуги належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 1125,56 грн.

15.05.2014 року відповідачу була направлена рекомендованим листом претензія № 317 про стягнення основного боргу у розмірі 1125,56 грн.

13.10.2014 року відповідачу була направлена рекомендованим листом претензія № 813 про стягнення основного боргу у розмірі 1125,56 грн.

Станом на час розгляду справи відповідь на претензії позивач не отримав. Суму боргу за Договором в розмірі 1125,56 грн. відповідач не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду із вимогою про стягнення на свою користь суму основного боргу за договором від 11.06.2012р. в розмірі 1125,56 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 702,33 грн., суму 3% річних в розмірі 55,69 грн.

На дату розгляд справи, матеріали справи не містять доказів сплати зазначеної суми заборгованості відповідачем добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦКУкраїни. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між комунальним підприємством "Харківблагоустрій" і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012р.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012р., як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території.

Відповідно до ч. 1 ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач у позовній заяві зазначив, що ним в період з квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року надавалися відповідачу послуги по санітарному очищенню прилеглої території, що підтверджується довідкою від 07.04.2016р. про надання послуг санітарної очистки прилеглої території по договору № 1060 від 11.06.2012р.

Пунктом 4.3. Договору зазначено, що послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано до суду доказів невиконання позивачем обов'язків за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012 року.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином були виконані умови договору з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012р.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 4.1. Договору оплата за Договором робиться замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок Виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за Договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Виходячи з положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті за надані послуги за період з квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012 року виконав в узгодженому порядку, що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував позовні вимоги, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 1125,56 грн. суми основної заборгованості за договором від 11.06.2012р. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем, за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань пред'явлено до стягнення 3% річних в розмірі 55,69 грн. та інфляційні збитки в розмірі 702,33 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При таких обставинах, враховуючи встановлення факту прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов"язання перед позивачем за договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території від 11.06.2012р. № 1060, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 55,69 грн. та інфляційних втрат в розмірі 702,33 грн., за період з квітня 2013 року по 31.01.2016р., заявлені правомірно, вірно розраховані (розрахунок, а. с. 6-7), в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Харківблагоустрій" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61136, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, ) суму основного боргу за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1060 від 11.06.2012 року в розмірі 1125,56 грн., інфляційні збитки в розмірі 702,33 грн., 3% річних в розмірі 55,69 грн., судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.04.2016 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/718/16