ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 911/972/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації», м. Київ

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», Київська область, м. Бровари

про стягнення 703554,76 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №837 від 11.04.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №30-12/84 від 30.12.2015 р.);

Обставини справи:

товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - відповідач) про стягнення 703554,76 грн., з яких 147494,64 грн. пені, 37299,94 грн. 3% річних та 518760,18 грн. інфляційних втрат.

Заявлені позовні вимоги, а саме, стягнення з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» 147494,64 грн. пені, 37299,94 грн. 3% річних та 518760,18 грн. інфляційних втрат обґрунтовані невчасним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу ректифікаційних царг №01-КП/711 від 09.06.2014 р., що встановлено рішенням господарського суду Київської області від 16.09.2015 р. у справі №911/3506/15.

11.04.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній посилався на те, що на виконання грошового зобовязання державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» перед товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» за договором купівлі-продажу ректифікаційних царг №01-КП/711 від 09.06.2014 р. було проведено списання коштів 24.11.2015 р. у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.11.2015 р. по 13.12.2015 р.

11.04.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності до вимоги про стягнення з відповідача пені.

14.04.2016 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив суд, що заборгованість у сумі 979600,00 грн. була зарахована на рахунок позивача 14.12.2015 р., зазначена дата є моментом виконання зобовязання відповідача з оплати поставленого товару.

В судовому засіданні 12.04.2016 р. було оголошено перерву до 14.04.2016 р.

Представник позивача у судових засіданнях 12.04.2016 р. та 14.04.2016 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судових засіданнях 12.04.2016 р. та 14.04.2016 р. проти задоволення позову заперечував частково.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» (за договором продавець) та державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (за договором покупець) 9 червня 2014 року укладено договір купівлі-продажу ректифікаційних царг за №01-КП/711.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цих договором, продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цих договором, зобовязується прийняти й оплатити ректифікаційні царги згідно специфікації (далі товар).

Згідно пункту 1.2 договору загальна кількість та характеристика товару, одиниці виміру товару та ціна кожної одиниці товару визначаються сторонами у специфікації, що є додатком №1 до цього договору.

Як вбачається з пункту 2.1 договору загальна ціна товару за цим договором складає 1179600,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору передача товару від продавця до покупця за цим договором здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту укладення цього договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що датою передання товару вважається дата підписання відповідного акту приймання-передачі товару.

Згідно пункту 5.2 договору приймання-передача товару за кількістю здійснюється згідно із специфікацією відповідного акту приймання-передачі товару.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 16.09.2015 року у справі №911/3506/15 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» задоволено повністю, стягнуто з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» 979600,00 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу ректифікаційних царг за №01-КП/711 від 09.06.2014 р. та 19592,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням господарського суду Київської області від 16.09.2015 р. у справі №911/3506/15 встановлено, що на виконання умов договору позивач за актом приймання-передачі товару №1 від 25.06.2014 р. передав відповідачу товар на загальну суму 1179600,00 грн., який станом на день прийняття рішення у справі №911/3506/15 було частково оплачено відповідачем.

Відповідно до пункту 8.1 договору покупець зобовязаний сплатити продавцеві загальну ціну товару з відстрочкою платежу, протягом трьох календарних місяців з моменту укладання цього договору згідно графіку визначеному у додатку №2 до цього договору шляхом переказу відповідних грошових коштів на банківський рахунок продавця, який визначений у цьому договорі.

У письмових поясненнях поданих представником позивача до суду 14.04.2016 р. останній зазначив, що додаток №2 до договору сторонами не укладався, графік здійснення платежів в межах наданої відстрочки платежу не погоджувався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень ст. 692 Цивільного кодексу України та умов договору, відповідач повинен був повністю оплатити прийнятий товар у строк до 09.09.2014 р. відповідно до пункту 8.1 договору.

Отже, згідно умов договору, зокрема пункту 8.1, відповідач був зобовязаний сплатити вартість товару у строк до 09.09.2014 р., однак, часткова оплата отриманого товару у сумі 200000,00 грн. була здійсненна відповідачем 26.09.2014 р., що підтверджується довідкою №Р1-В75/31/724 від 29.07.2015 р. публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль».

Таким чином, відповідачем було допущено прострочення платежу у сумі 1179600,00 грн. за період з 10.09.2014 р. по 25.09.2014 р.

В подальшому, позивач предявив відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції до виконання наказ господарського суду Київської області від 09.10.2015 р. №911/3506/15 про стягнення з відповідача 999192,00 грн., з яких 979600,00 грн. заборгованості та 19592,00 грн. судового збору.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 49287636 від 10.11.2015 р. з виконання наказу господарського суду Київської області від 09.10.2015 р. у справі № 911/3506/15 про стягнення з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» 999192,00 грн.

25.11.2015 р. державною виконавчою службою Броварського міськрайонного управління юстиції виставлено платіжну вимогу №49287636/в20 від 24.11.2015 р. в банк боржника, ПАТ «ПУМБ», на загальну суму 1099211,20 грн., з яких 999192,00 грн. заборгованості на підставі наказу господарського суду Київської області від 09.10.2015 р. у справі №911/3506/15, 99919,20 грн. виконавчого збору та 100,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 21.12.2015 р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 09.10.2015 р. у справі №911/3506/15 закінчено у звязку з тим, що борг сплачено згідно платіжного доручення №3350 від 10.12.2015 р., виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

Отже, моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки позивача, грошові кошти, згідно наказу господарського суду Київської області від 09.10.2015 р. у справі №911/3506/15, у сумі 999192,00 грн. були перераховані на рахунок позивача лише 14.12.2015 р.

Таким чином, відповідачем було допущено прострочення платежу у сумі 979600,00 грн. за період з 26.09.2014 р. по 13.12.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач повністю розрахувався з позивачем за поставлений товар, проте, допустив прострочення платежу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, мало місце невчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 9.3 договору у випадку несвоєчасної оплати вартості товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час порушення, за кожен день прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 147494,64 грн., нараховану за період з 10.09.2014 р. по 25.09.2014 р. на суму 1179600,00 грн. та за період з 26.09.2014 р. по 10.03.2015 р. на суму 979600,00 грн.

Під час судового розгляду відповідачем було заявлено суду про пропуск позивачем строку позовної давності та про застосування наслідків спливу позовної давності до вимоги про стягнення з відповідача пені.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що умовами договору сторонами не змінено строк позовної давності стосовно вимог щодо стягнення з боржника пені.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 23.03.2016 р., що підтверджується відтиском печатки господарського суду Київської області на титульній сторінці позовної заяви.

Отже, навіть за вимогою про стягнення пені за останній день визначеного позивачем періоду нарахування пені (10.03.2015 р.) строк позовної давності сплив 11.03.2016 р.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 147494,64 грн. задоволенню не підлягає у звязку зі спливом позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем у справі.

У пункті 9 оглядового листа від 29 квітня 2013 року за №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Вищий господарський суд України зазначив наступне: «Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України».

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке невчасно виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невчасне виконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стягнення 3% річних та збитків від інфляції є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобовязань, що може реалізуватись шляхом подання окремого позову, не повязаного з позовом про стягнення боргу.

Також, суд зазначає, що після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобовязання боржника не припинилось, оскільки, кредитор грошові кошти реально не отримав. Відтак, передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати вартості поставленого товару своєчасно не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем на суму основного боргу 3% річних у сумі 37299,94 грн. та інфляційних втрат у сумі 518760,18 грн.

Сума 3% річних, нарахована позивачем за період з 10.09.2014 р. по 25.09.2014 р. на суму 1179600,00 грн. та за період з 26.09.2014 р. по 13.12.2015 р. на суму 979600,00 грн., складає 37299,94 грн.

Оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним то позовна вимога про стягнення з відповідача 37299,94 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 518760,18 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем за період з 26.09.2014 р. по 13.12.2015 р. на суму 979600,00 грн.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, враховуючи те, що найменший період визначення індексу складає місяць, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період з 26.09.2014 р. по 01.10.2014 р. та з 01.12.2015 р. по 13.12.2015 р. на суму 979600,00 грн.

Однак, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за вірний період, а саме з 01.10.2014 р. по 30.11.2015 р. на суму 979600,00 грн., судом встановлено, що сума інфляційних втрат становить 519188,00 грн., проте, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в межах заявленої суми 518760,18 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, код 37199618) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінновації» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 14, офіс 32, код 38863962) 37299,94 грн. (тридцять сім тисяч двісті девяносто дев'ять грн. 94 коп.) 3% річних, 518760,18 грн. (пятсот вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят грн. 18 коп.) інфляційних втрат та 8340,90 грн. (вісім тисяч триста сорок грн. 90 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 22.04.2016 р.