ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.16р. Справа № 904/1216/16
За позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер", м.Дніпропетровськ

про стягнення 13 135,23 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №10/28-06 від 04.01.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер" (далі - відповідач) про стягнення 13 135,23 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 0199 від 14.04.14р., в частині повного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою господарського суду від 29.02.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 24.03.16р.

Ухвалою господарського суду від 24.03.16р. відкладено розгляд справи на 19.04.16р.

19.04.16р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. В матеріалах справи знаходяться конверти з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.16р. та від 24.03.16р., які направлялися на адресу відповідача та були повернуті поштою з відміткою "за закінченням строку зберігання".

Господарським судом було зроблено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого адреса відповідача співпадає з адресою зазначеною у позовній заяві, і на яку судом направлялась поштова кореспонденція з повідомленням про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки судом було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст.64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.04.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.14р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 0199 (далі - Договір). У відповідності до умов Договору, його предметом є обов`язок позивача по наданню відповідачу послуг водопостачання та водовідведення, а також обов`язок відповідача по сплаті наданих послуг.

За приписами п. 4.10. Договору величина плати за скидання стічних вод у систему водовідведення позивача з понаднормативними забрудненнями розраховується згідно Інструкції № 37. Така оплата здійснюється відповідачем не пізніше 10 днів з дати отримання листа-повідомлення та рахунку.

Позивач зауважує, що 25.06.13р. відповідно до п. 7.8. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. № 37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2002 р. за № 403/6691 (далі Правила № 37), співробітниками КП "Дніпроводоканал" було проведено відбір разових проб в каналізаційних мережах відповідача, про що був складений відповідний акт від 25.06.13р. Відповідно до п. 7.6. Правил № 37 для визначення вмісту забруднень у стічних водах було проведено аналіз. За результатами аналізу було встановлено перевищення допустимих концентрацій по показнику азот амонійний, що зафіксовано в Протоколі вимірювань показників складу та властивостей стічних вод. Внаслідок чого, відповідно до глави 3 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів затверджений наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. № 37, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 р. з № 402/6690, був проведений Розрахунок величини плати за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням за червень 2013 рік та нараховано до сплати додаткову плату за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах в розмірі 1 866,24 грн.

31.07.13р. відповідачу було виставлено рахунок № 65161 на суму 1 866,24 грн., який було направлено 11.09.13р. листом № 7932/9-16 від 04.09.13р. На сьогоднішній день заборгованість не сплачена.

У зв'язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1510,34 грн. та 3 % річних у розмірі 130,23 грн.

22.05.15р. відповідно до п. 7.8. Правил № 37 було відібрано проби стічної води на підприємстві відповідача. В результаті проведеного аналізу встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин по показникам: азот амонійний, ортофосфати та БСК5. Розрахунок плати проведено за березень-травень 2015 рік на загальну суму 9 628,42 грн.

30.06.15р. відповідачу було виставлено рахунок № 56979 на суму 9 628,42 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 14.01.15р. загальна сума боргу за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями становить 11 494,66 грн.

Відповідно до п. 7.23. Правил № 129 підприємство зобов'язане сплатити сформований позивачем рахунок у 10-ти денний строк з моменту його отримання.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 30.12.15р. відповідачу була направлена вимога № 3030/28-06 від 30.12.15р. щодо сплати заборгованості за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням в сумі 11 494,66 грн., до якої було додано дублікат рахунку №56979. Станом на 14.01.16р. вказана сума заборгованості відповідачем не сплачена.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у розмірі 11 494,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 1510,34 грн., 3% річних у розмірі 130,23 грн., всього 13 135,23 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у розмірі 11 494,66, є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Акти відбору проб стічних вод від 25.06.13р. та від 22.05.15р. підписані представником відповідача без жодних претензій або зауважень.

- Відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що результати протоколів вимірювань показників складу та властивостей стічних вод були оскаржені або визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1510,34 грн. та 3% річних у розмірі 130,23 грн., розрахунок яких судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

За приписами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер" (49083, м. Дніпропетровськ, пр. Газети "Правда", буд. 29, ) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (49101, м. Дніпропетровськ, вул. Червона, буд. 21-А, ) заборгованість за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням у розмірі 11 494,66 грн. (одинадцять тисяч чотириста дев'яносто чотири грн. 66 коп.), інфляційні втрати у розмірі 1 510,34 грн. (одна тисяча п'ятсот десять грн. 34 коп.), 3% річних у розмірі 130,23 грн. (сто тридцять грн. 23 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту і може бути оскаржено протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.04.16р.

Суддя ОСОБА_2