РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016Справа №910/4391/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив"

до відповідача Державної екологічної інспекції України

про стягнення 876 959,64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Смагіна Г.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача: Короткова Т.І. - представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державної екологічної інспекції України про стягнення з останньої основного боргу в сумі 499 427, 02 грн., трьох процентів річних у сумі 32 428, 55 грн. та інфляційних втрат у сумі 345 104, 07 грн. відповідно до договору від 19.11.2013 № 35/5020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4391/16, розгляд справи призначено на 15.04.2016 р.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором поставки в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені договором поставки від 19.11.2013 № 35/5020 не оплатив.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому стверджує, що: предметом спору є не оплата товарів отриманих за договором від 19.11.2013 № 35/5020; його вина відсутня та в межах наданих йому повноважень з 2014 року постійно вживаються заходи щодо вирішення питання оплати позивачу за поставлений товар, просив у позові відмовити повністю.

Державна екологічна інспекція України подала клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на його стороні - Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва та Міністерство екології та природних ресурсів України.

Відповідно до вимог статті 27 ГПК України третіх осіб може бути залучено до участі у справі за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб, і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах їх належить залучити або допустити до участі у справі. Такі вимоги кореспондуються з пунктом 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Відповідач не довів наявності юридичного інтересу у третіх осіб та яким чином рішення по справі вплине на їх права та обов'язки, тому суд позбавлений можливості залучити до участі у справі Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва та Міністерство екології та природних ресурсів України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 19.11.2013 між Державною екологічною інспекцією України, далі Замовник, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", далі Виконавець, було укладено договір № 38/5020, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1, 1.2 Договору) Виконавець зобов'язується у 2013 році поставити Замовнику товари, зазначені в Специфікації товару, яка є невід'ємною частиною Договору, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити такі товари. Найменування товару - комплект лабораторних меблів, кількість - 2 комплекти.

Згідно з п. 3.1 Договору сума його Договору складає 499 427, 02 грн.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки за договором здійснюються Замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару та надання Виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року.

На виконання умов Договору, позивач у строки визначені Договором поставив відповідачу товар за видатковою накладною від 13.12.2013 № Х0050349 на загальну суму 499 427, 02 грн., однак товар не оплачений. Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за поставлений товар становить 499 427, 02 грн. Оскільки відповідач не розрахувався за поставлений товар, тому за ним утворився борг у розмірі 499 427, 02 грн., який позивач і намагається стягнути.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних у сумі 32 428,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 345 104, 07 грн. за період з 01.01.2014 по 01.03.2016.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 2 даної статті визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З положень п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач належним чином виконав покладені на нього Договором зобов'язання, здійснив поставку товару, яка була прийнята відповідачем. Факт отримання товару підтверджується актом здачі-приймання товарів згідно видаткової накладної від 13.12.2013 № Х0050349. Відповідач доказів оплати в строки передбачені п. 4.1 Договору суду не надав, даним пунктом ще визначено, що саме Замовник (Державна екологічна інспекція України) здійснює розрахунок за Договором. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 499 427,02 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце несвоєчасна оплата за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 32 428,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 345 104,07 грн. за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до вимог закону також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 13 154, 39 грн. покладаються на відповідача у справі - Державну екологічну інспекцію України, згідно вимог ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.04.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 232, 265 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" до Державної екологічної інспекції України задовольнити.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, ) на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 8; ) основний борг у сумі 499 427,02 грн., три проценти річних у сумі 32 428, 55 грн., інфляційні втрати у сумі 345 104, 07 грн. та судовий збір у розмірі 13 154, 39 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 20.04.2016

Суддя Ю.О.Підченко