ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.16р. Справа № 904/833/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 49126, АДРЕСА_1

до Приватного підприємства "Левіт-Сервіс", 52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Ювілейне, вул. Теплична, буд. 27

Третя особа Представництво Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс", 49000, м. Дніпропетровськ, бульвар Єкатеринославський, 2, оф.603

про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 14 373,00 гр.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача:не з'явився

від відповідача: Бебко В.Д. представник за довіреністю № б/н від 01.02.2016р.

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з відповідача, приватного підприємства „Левіт-Сервіс", матеріальних збитків у розмірі 14 373,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на: договір № 18-07 від 09.02.07р. про надання послуг охорони, укладений між ним та відповідачем, скоєну 14.02.12 р. крадіжку з проникненням до приміщення кіоску ФОП ОСОБА_1, розташованого за адресою - АДРЕСА_2, якою позивачу завдано матеріальну шкоду в сумі 14 373,00 грн.; подання 14.02.12р. позивачем заяви про вчинене правопорушення до відповідача та до правоохоронних органів; надання відповідачу всіх необхідних документів на підтвердження факту крадіжки; неодноразові звернення до відповідача в усному та письмовому вигляді про відшкодування матеріальних збитків; невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 18-07 від 09.02.07р. з відшкодування збитків, що виникли з причин, передбачених п. 5.1 даного договору; направлення відповідачу у зв'язку з цим 15.04.13р. претензії за № 20 з вимогою про відшкодування таких збитків, на яку 19.04.13р. від нього надійшла відповідь щодо надання додатково (повторно) документів; повідомлення відповідачем третьої особи про настання страхового випадку, а саме - крадіжки застрахованого нею майна на об'єкті, прийнятому під охорону; листи ПрАТ „СК „Альянс" № 768 від 10.09.13р. і № 1658 від 14.05.15р.; повторний і додатковий збір позивачем документів та надання їх 21.09.15р. відповідачу і третій особі; лист відповідача № 106 від 28.10.15р. про неможливість прийняття поданих документів з причини їх неналежного завіряння; безпідставне не проведення відповідачем виплати матеріальних збитків, завданих крадіжкою; ст.ст. 629, 901, 906 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України. Тому позивач просить суд стягнути з приватного підприємства „Левіт-Сервіс" за договором № 18-07 від 09.02.07р. завдані крадіжкою матеріальні збитки у розмірі 14 373,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає, оскільки: надані позивачем копії документів не завірені належним чином; не підтверджено автентичність наданої відповідачу копії позовної заяви від 28.01.16 р. за № 5 з її оригіналом; відповідно до ст. 257 ЦК сплинув трирічний строк позовної давності щодо події, а саме - крадіжки, яка розглядається в суді; позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної крадіжкою, у сумі 14 373,00 грн., тоді як в претензії, направленій приватному підприємству „Левіт-Сервіс", вказана сума 127 304,00 грн.; позивач порушив умови договору № 18-07 від 09.02.07р. щодо інформування та виклику представників відповідача для встановлення розміру завданих збитків, а також щодо своєчасності оплати за послуги охорони за листопад-грудень 2012 року.

Третя особа надала до суду свій відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строки позовної давності, встановлені ст. 257 Цивільного кодексу України, оскільки крадіжку було вчинено 14.12.12р. Заперечення приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альянс" у м. Дніпропетровськ щодо позовних вимог обґрунтовані наступним.

Між відповідачем і третьою особою був укладений договір добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків і ризиків стихійних явищ № 21.00110483.03 від 01.10.12р., за умовами якого застрахованим є майно, а також внутрішнє оздоблення будівель або частин будівель, в яких розташоване застраховане майно, що згідно до бухгалтерських (для юридичних осіб) та інших підтверджуючих документів (для фізичних осіб) належить Вигодонабувачу, яким згідно Додатку 1 до цього договору є ФОП ОСОБА_1

Кримінальне провадження № 0000532 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, зареєстроване в ЄРДР 14.12.12р. за зверненням позивача по факту крадіжки майна, 19.08.13р. було закрите слідчим Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області на підставі постанови за п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Зазначена постанова не була оскаржена, отже є діючою та такою, яка винесена законно.

Копії документів, які були подані ПрАТ „СК „Альянс" разом із заявою про настання страхового випадку відрізняються від копій документів, доданих позивачем до позовної заяви. Зокрема, надані третій особі копії накладних №ФЛП-000003 від 13.11.12р. на суму 7 700,00 грн., № ФЛП-000003 від 03.12.12р. на суму 244 750,00 грн., №ФЛП-000003 від 05.12.12р. на суму 225 000,00 грн., №ФЛП-000003 від 07.12.12р. на суму 118 735,00 грн. за номером, змістом, сумою та кількістю не співпадають з доданими до позову копіями накладних №ФЛП-000001 від 03.12.12р. на суму 93 710,00 грн., №ФЛП-000001 від 10.12.12р. на суму 88 550,00 грн, №ФЛП-000001 від 12.12.12р. на суму 219 110,00 грн. Так само й акти інвентаризації ТМЦ у матеріально відповідальної особи ОСОБА_3 в торговому кіоску по АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_1 від 14.12.12 р. та контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей від 14.12.12 р., надані тертій особі й додані до позовної заяви, хоча є ідентичними за змістом друкованого тексту, але різняться в особах, які підписали дані акти. На зазначених накладних також відсутня адреса доставки і позивачем не надано будь-яких документів щодо надходження товару саме на адресу, де було вчинено крадіжку. Тому ці документи не можуть бути прийняті до уваги. Крім того, оскільки викрадене майно є товаром в обігу, то позивачу необхідно було надати акт інвентаризації на найближчу дату до дати вчинення крадіжки, акт інвентаризації на дату крадіжки, документи обліку наявності вартості та руху ТМЦ між звітними датами, правовстановлюючі документи на ТМЦ (видаткові накладні, платіжні документи, товарно-транспортні накладні, договори, контракти, інші документи на постачання ТМЦ).

До того ж, позивачем у порушення п. 5.1. договору № 18-07 від 09.02.07р. не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про участь відповідача в процесі встановлення розміру завданих збитків, або акту незалежної і компетентної організації, яка б підтверджувала розмір збитків.

У письмових пояснення позивача від 30.03.16р. за вих. № 10 зазначено, що: позивач дізнався про своє порушене право на відшкодування завданих матеріальних збитків через 30 робочих днів після подачі документів відповідачу та невиконання ним заявлених вимог, тому датою початку перебігу позовної давності згідно зі ст. 261 ЦК є 30.10.15р., а датою закінчення - 30.10.18р.; представник відповідача у судовому засіданні підтвердив факт крадіжки наданою суду „карточкою реєстрації викликів"; надання відповідачем та третьою особою на заявлені позивачем претензії кожного разу різних причин свідчить про те, що даний випадок ними взагалі не розглядався; розділ 6 договору № 18-07 від 09.02.07р. не передбачає підстави звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку; в період 2012-2015 року у відповідача не виникало питань щодо розміру завданих збитків; у зв'язку з нез'явленням представників відповідача для прийняття участі у визначені розміру збитків при неодноразових зверненнях позивача, останній самостійно створив комісію, яка провела інвентаризацію матеріальних цінностей та склала відповідний акт.

Ухвалою від 30.03.16 р. у справі № 904/833/16 суд на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням позивача продовжив строк вирішення спору до 30.04.16р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач (Охорона) та позивач (Замовник) уклали договір № 18-07 про надання послуг охорони від 09.02.2007 року, предметом якого є надання послуг з охорони за допомогою пульту централізованого спостереження на обєкті Замовника: торгова точка „ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_3, що надалі йменується „Об'єкт"; межами об'єкта є внутрішня поверхня стін, підлоги, дверей, вікон, стель (п.п. 1.1 договору).

Відповідно до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

У пунктах 1.3, 1.4, 1.8 договору передбачено, що охорона майна, що знаходиться на об'єкті, здійснюється у період охорони, яким вважається час з моменту прийняття майна під охорону Охороною до його зняття з охорони Замовником; договір укладається після обладнання об'єкта засобами сигналізації та приймання їх до експлуатації.

Розділом 2 договору № 18-07 встановлені сума договору і порядок розрахунку:

- сума договору визначається сторонами на підставі протоколу про договірну ціну (Додаток 2) - п. 2.1;

- оплата за послуги охорони здійснюється за цим договором до 05-го числа поточного місяця - п. 2.2;

- датою оплати вважається день надходження грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок Охорони - п. 2.3.

Пунктами 9.1. та 9.2. договору сторони визначили, що даний договір укладається строком на один рік та набирає чинності в день підключення об'єкта до пульту; якщо за 1 місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не вимагає його розірвання, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на той самий строк.

Зміни та доповнення до договору № 18-07 згідно п. 9.6 вносяться шляхом складання сторонами додаткових угод.

Так, 03.10.2012 року позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до договору № 18-07 від 09.02.2007 року, предметом якої є надання послуг з охорони за допомогою пульту централізованого спостереження на об'єкті „Замовника": кіоск, розташований за адресою АДРЕСА_2. Умовами даної додаткової угоди від 03.10.12р. сторони також узгодили наступні зміни Додатку № 2 до договору: розмір щомісячної ціни за охорону майна зазначеного „Об'єкта" складає 200,00 грн.; щомісячна вартість послуг охорони по дійсному договору з 03.12.12р. складає 8 790,00 грн.; сума відшкодування збитку по кожному „Об'єкту" не перевищує 50 000,00 грн. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання.

Доказів зміни, розірвання або визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі 14 373,00 грн., завданих крадіжкою майна позивача, яке знаходилося під охороною відповідача.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 14.12.12р. (під час дії договору охорони) приблизно о 06:00 год. на об'єкті - в кіоску ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 - невідомою особою шляхом пошкодження замків вхідної двері і проникнення в приміщення було вчинено крадіжку майна, чим позивачу завдано збитків у сумі 14 373 грн. 80 коп.

За даним фактом 14.12.12р. слідчим Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 000532, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за ознаками частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

Позивач, ґрунтуючись на умовах пункту 5.1. договору, звернувся до відповідача з заявою про вчинення на об'єкті крадіжки і вимогою про відшкодування завданих йому збитків, додавши до заяви документи, обумовлені умовами договору: довідку слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області про прийняття і реєстрацію заяви ПП Чистикова; прибуткові накладні від 03.12.12.р., 10.12.12р. та 12.12.12р.; акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 14.12.12р., акт контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей від 14.12.12р. За вказаною заявою відповідач не надав відповіді та не здійснив відшкодування збитків.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 направив приватному підприємству „Левіт-Сервіс" відповідно до договору № 18-07 від 09.02.07р. претензію № 20 від 15.04.13р. про відшкодування збитків у розмірі 127 304,00 грн., завданих крадіжками на декількох охоронюваних об'єктах, у т.ч. і в кіоску по АДРЕСА_2. У відповідь на претензію листом за № 24 від 19.04.13р. позивач був повідомлений про необхідність додаткового надання довідки про спричинення збитків з відповідних територіальних органів внутрішніх справ по кожному охоронюваному об'єкту.

Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Альянс" у м. Дніпропетровськ, з яким відповідач уклав договір добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків і ризиків стихійних явищ № 21.00110483.03 від 01.10.12р. переданого під охорону об'єкта, у відповідь на повідомлення приватного підприємства „Левіт-Сервіс" щодо здійснення крадіжки на об'єкті, повідомило позивача та відповідача листом № 768 від 10.09.13р., що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято страховою компанією після отримання відповіді на запит Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

У листі за № 1658 від 14.05.15р. на ім'я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 третя особа зазначила, що розгляд заявлених ним претензій буде продовжено після надання позивачем страховику: документів, які підтверджують факт доставки/переміщення товарів на відповідні адреси; договорів купівлі-продажу зазначених товарів та документів, які підтверджують оплату за даний товар, або письмових пояснень у разі їх відсутності; копії заяви про вчинення кримінального правопорушення до відповідного підрозділу міліції з відміткою про отримання (копії протоколу усної заяви про вчинення кримінального правопорушення); копії протоколу огляду місця події (скоєння злочину).

За наслідками розгляду поданих 21.09.15р. позивачем повторно та додатково зібраних документів, відповідач не здійснив виплату завданого позивачу збитку, повідомивши фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 листом № 106 від 28.10.15р., що надані ним копії документів не завірені належним чином. Зазначене стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України та зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів та умов договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачений обов'язок кожної сторони вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Розділом 5 договору № 18-07 від 09.02.07р. сторони узгодили відповідальність „Охорони", зокрема:

- "Охорона" несе матеріальну відповідальність за збиток, нанесений сторонніми особами, які проникли на "Об'єкт" в період охорони, шляхом злому, відчинення або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей, інших конструкцій, що скоїли крадіжку, грабіж, розбій, знищення або пошкодження майна, яке зберігалося на об'єкті (п. 5.1 договору);

- за фактом події, яка спричинила збиток (збитки), уповноважені представники "Охорони" зобов'язані брати участь при визначенні розміру цього збитку; збиток має бути визначений по прибуттю сторін на місце події (п. 5.2);

- "Охорона" несе перед "Замовником" матеріальну відповідальність за збитки, нанесені шляхом крадіжки, грабежу, розбою, знищення або пошкодження майна, в межах суми відшкодування збитку, визначеної при укладенні договору (п. 5.3);

- відшкодування збитків "Замовнику", що виникли з причин, зазначених у п. 5.1., здійснюється "Охороною" протягом 30-ти робочих днів з моменту надання всіх документів, що підтверджують настання даної події; розмір збитків має бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, які складені за участю "Охорони"; до збитків, які підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденого або знищеного майна, розмір зниження у ціні пошкоджених товарно-матеріальних цінностей або витрати, понесені в зв'язку з поновленням пошкодженого майна (п. 5.4);

- претензії щодо відшкодування матеріального збитку надаються "Замовником" і розглядаються "Охороною" згідно з чинним законодавством України, але не більше ніж за п'ять робочих днів з моменту їх отримання (п. 5.7);

- у випадку неприбуття уповноважених представників "Охорони" протягом 8 годин після події, внаслідок якої виник збиток (збитки), для визначення його розміру, "Замовник" має право залучити незалежну та компетентну організацію з метою визначення розміру заподіяного збитку, про що складається акт, згідно якого "Охорона" зобов'язана відшкодувати "Замовнику" заподіяний збиток (п. 5.8).

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2012 року о 03:08 год. до відповідача надійшов сигнал спрацювання охоронної сигналізації на об'єкті „ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованому за адресою: АДРЕСА_2. О 03:19 мобільна група Компанії „Левіт" прибула на об'єкт і встановила, що внутрішній замок двері з сірого профілю (з лівого боку об'єкту) має пошкодження у вигляді відігнутих кутів профілю, в районі серцевини замка, яка вдавлена всередину, є пошкодження; навісний замок знаходиться у закритому стані і висить на одній петлі, друга петля відірвана від профілю і висить на замку; на підлозі розкидані пачки сигарет, також пачки та блоки сигарет розкидані на стелажах у приміщенні об'єкта; Замовника повідомлено щодо події; наряд міліції прибув о 06:30 у складі трьох осіб; о 06:55 прийшла продавець кіоску ОСОБА_3, зі слів якої зникли блоки сигарет, що знаходились на полках стелажу; о 07:21 прибув представник Замовник (позивача) - ОСОБА_4, який засвідчив у картці реєстрації виклику мобільної групи, що претензій до охорони не має.

По прибуттю правоохоронних органів було складено протокол огляду місця події (а.с.23).

Потім, комісією у складі представників лише позивача було проведено інвентаризацію майна, за результатами якої було складено акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у матеріально відповідальної особи ОСОБА_3 в торговому кіоску по АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_1 від 14.12.12р. (а.с.19-20) та акт контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей на АДРЕСА_2 від 14.12.12р. (а.с. 21).

Доводи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що причиною одностороннього складання ним вищезазначених актів є нез'явлення представників відповідача для визначення розміру завданих збитків за неодноразовим зверненням позивача, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

По-перше, позивачем в порушення п. 5.2 договору не надано доказів направлення відповідачу листа з пропозицією забезпечити явку представників для визначення розміру заподіяних збитків і доказів відмови відповідача від вчинення цих дій; по-друге, позивачем не дотримано умов пункту 5.8. договору щодо залучення незалежної та компетентної організації з метою визначення розміру заподіяного збитку у випадку неприбуття уповноважених представників Охорони протягом 8 годин після події, внаслідок якої виник збиток (збитки).

У відповідності до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктами 3.1.3, 3.1.4 договору № 18-07 від 09.02.07р. сторони передбачили, що Охорона зобов'язана: забезпечити виїзд мобільної групи на об'єкт у випадку спрацювання Сигналізації; при виявленні мобільною групою ознак проникнення сторонніх осіб на об'єкт, дотримуючись заходів безпеки, вжити можливих заходів для їх затримання, повідомити про подію до чергової частини територіального органу внутрішніх справ, Замовника або його довірених осіб; до прибуття представників органів внутрішніх справ або слідства, забезпечити схоронність слідів злочину на місці події.

Таким чином, матеріалами справи № 904/883/16 не підтверджується невиконання відповідачем обов'язків із своєчасного прибуття на місце пригоди після спрацювання сигналізації, виклику працівників органів внутрішніх справ, забезпечення збереження слідів злочину та інших, покладених на нього згідно розділу 3 договору № 18-07 від 09.02.07р. До того ж, представником позивача (менеджером ОСОБА_4) в картці реєстрації виклику мобільної групи від 14.12.12р.зазначено про відсутність претензій до охорони.

Крім того, суд хоче звернути увагу на те, що згідно п.5.1 договору, охорона несе матеріальну відповідальність за шкоду, яка нанесена по сторонніми особами, які проникли на об'єкт в період охорони, шляхом взлому, відкриття або руйнування заблокованих технічних засобів сигналізації вікон, дверей, інших конструкцій, які вчинили кражу, грабіж, розбій, знищення або пошкодження майна, яке зберігалось на об'єкті.

З листа Дніпропетровського міського управління Індустріального районного відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 15/9836 від 15.09.15р., адресованого позивачу, вбачається, що кримінальне провадження № 0000532 за фактом крадіжки згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України було закрите 19.08.13р.

На момент внесення до ЄРДР відомостей щодо цієї події за заявою ОСОБА_4 про проникнення невстановленої особи до кіоску „ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого у АДРЕСА_2, та таємне викрадення скетч-карток поповнення мобільного рахунку, точну суму матеріальної шкоди встановлено не було. Крім того, у картці реєстрації відповідача про виклик мобільної групи від 14.12.12р. зафіксовано та засвідчено представником позивача ОСОБА_4, що зі слів матеріально відповідальної особи ОСОБА_3 з кіоску зникли блоки сигарет, а не скетч-картки.

Прибуткові накладні на поставку товарно-матеріальних цінностей фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, подані ним відповідачу та третій особі, і додані до позовної заяви, різняться між собою. Надані суду прибуткові накладні №ФЛП-000001 від 03.12.12р. на суму 93 710,00 грн., №ФЛП-000001 від 10.12.12р. на суму 88 550,00 грн., №ФЛП-000001 від 12.12.12р. на суму 219 110,00 грн. не свідчать про надходження зазначених у них товарно-матеріальних цінностей саме на адресу, де було вчинено крадіжку, оскільки в них відсутні відомості щодо адреси доставки товару. Правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, де відбулась подія, та інших правовстановлюючих документів на зниклі товарно-матеріальні цінності (платіжних документів на оплату товару, товарно-транспортних накладних та т.і.) позивачем суду на подано. З огляду на наявність у матеріалах справи лише складених і підписаних представниками позивача акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 14.12.12р. та акту контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей на АДРЕСА_2 від 14.12.12р., якими визначено розмір завданих позивачу збитків, суд дійшов висновку щодо недоведеності та необґрунтованості дійсного розміру цих збитків.

Також, суд не приймає до уваги і твердження позивача щодо відсутності підстав, передбачених розділом 6 договору № 18-07 від 09.02.07р., для звільнення відповідача від відповідальності. Пунктом 6.1.1 договору передбачено, що Охорона звільняється від відповідальності за збиток, якщо Замовник не виконав зобов'язання, зазначені в пункті 4 даного договору, зокрема, своєчасно - до 5-го числа поточного місяця - не здійснив оплату за послуги охорони. Порушення позивачем зобов'язання щодо оплати за послуги охорони за листопад-грудень 2012 року підтверджується прибутковими касовими ордерами № 90 від 03.12.12р. та № 3 від 04.01.13р. (а.с. 58).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також виходив із наступного.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або в наслідок заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст. 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 цього Кодексу визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у завданні шкоди, та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, від 04.07.2011 у справі № 51/250.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Статтю 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, як встановлено судом, позивач, заявляючи вимоги про відшкодування збитків, не довів протиправності поведінки відповідача та його вини, причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданими збитками (зникненням товарно-матеріальних цінностей на охоронюваному відповідачем об'єкті) і не надав суду дійсного та обґрунтованого розрахунку понесених збитків, тобто не довів повного складу цивільного правопорушення у діях відповідача, необхідного для застосування такої міри відповідальності.

Тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Однак, суд звертає увагу відповідача на невідповідність його позиції щодо спливу строків позовної давності у даних правовідносинах нормам Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як роз'яснено у п. п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 цього Кодексу семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

У даному спорі предметом розгляду господарським судом є не факт події - крадіжки, яка сталася 14.12.12р., а факт та обставини завдання матеріальних збитків позивачу внаслідок дій відповідача в межах існуючих між ними договірних правовідносин. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, датою початку перебігу позовної давності щодо вимог позивача є 03.11.15р. - день, наступний за тим, в який приватним підприємством „Левіт-Сервіс" згідно п. 5.4. договору № 18-07 від 09.02.07р. мало бути здійснено відшкодування збитків позивачу після надання ним відповідачу 21.09.15р. повного пакету документів щодо події крадіжки.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 525, 526, 610, 629, 978, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 22.04.2016 року.

Суддя С.П. Панна