РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016№910/3468/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/3468/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Смолигів Луцького району Волинської області,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіт Продакшн», м. Київ,

про стягнення 25 360,73 грн.,

без участі представників сторін у зв'язку з їх неявкою.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Авіт Продакшн» (далі - Товариство): 11 829,95 грн. основного богу, який утворився у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу товару від 10.01.2011 №214 (далі - Договір); 5 486,39 грн. пені; 1 653,02 грн. 10% річних за користування чужими коштами; 6 391,37 грн. втрат від інфляції, а всього 25 360,73 грн.

Позов мотивовано тим, що:

- 10.01.2011 Підприємцем та Товариством укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених Договором, позивач зобов'язався передати (поставити) відповідачу пакувальні матеріали та/або гідравлічну і пакувальну техніку в асортименті, а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити їх вартість;

- на виконання взятих на себе зобов'язань позивач здійснив передачу товарно-матеріальних цінностей, а представники відповідача прийняли товар, що підтверджується такими документами:

видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 на загальну суму 4 779,43 грн., податковою накладною від 29.08.2014 №822 та товарно-транспортною накладною від 29.08.2014 №121403615;

видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282 на загальну суму 7 050,52 грн., податковою накладеною від 03.09.2014 №109, довіреністю від 03.09.2014 №445 та товарно-транспортною накладною від 03.09.2014 №121403684;

- станом на 23.02.20165 у відповідача виникла заборгованість за партіями товару, який Товариство отримало за видатковими накладними від 29.08.2014 №121406155 та від 03.09.2014 №121406282 на загальну суму 11 829,95 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у справі.

У судовому засіданні 28.03.2016 представник відповідача просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з необхідністю розгляду питання щодо врегулювання спору мирним шляхом, а представник позивача не заперечив проти такого відкладення.

Проте, представники сторін у судове засідання 18.04.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені під розсипку 28.03.2016; інформації щодо можливого врегулювання спору мирним шляхом суду не подали.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 18.04.2016 без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.01.2011 Підприємцем (продавець) і Товариством (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- у порядку та на умовах, визначених Договором, продавець зобов'язується передати (поставити) покупцю пакувальні матеріали та/або гідравлічну та пакувальну техніку в асортименті, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити їх вартість (пункт 1.1 Договору);

- асортимент, кількість, ціна, строк поставки і загальна вартість товару вказуються в накладних, які оформлюються продавцем у відповідності з поданим покупцем замовленням (в усній чи довільній електронній формі на факс продавця) (пункт 1.2 Договору);

- загальна кількість товару, що передаються за Договором у власність покупця, не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару (пункт 1.3 Договору);

- передача у власність (поставка) товару здійснюється на таких умовах: СІР (АДРЕСА_1, в редакції офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс - 2010 (Incoterms - 2010) (пункт 2.1 Договору);

- товар передається покупцеві окремими партіями (частинами); кожна окрема партія товару передається в рамках Договору лише після попереднього узгодження (в заявці, в електронній формі) сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, ціни (вартості), умов її поставки (передачі у власність) (пункт 2.2 Договору);

- кількість товару (партії товару) зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній (пункт 2.3 Договору);

- факт поставки (передачі у власність) товару в рамках Договору підтверджується видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін згідно з чинним законодавством України; датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній (пункт 2.4 Договору);

- сторони погоджуються, що видаткова накладна на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) товару (пункт 2.5 Договору);

- загальна вартість (ціна) Договору (тобто вартість (ціна) усіх поставлених (переданих у власність) за Договором товарів) складається із вартості (ціни) окремих партій товару, проданих (переданих у власність) продавцем покупцеві на підставі Договору та зафіксованих сторонами у відповідних видаткових накладних на переданий товар (пункт 3.1 Договору);

- передача кожної партії товару здійснюється на умовах відстрочення оплати протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем відповідно до пункту 2.4 Договору (пункт 3.2 Договору);

- оплата ціни (вартості) товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок продавця; оплата ціни (вартості) товару здійснюється на підставі рахунку, виставленого продавцем (пункт 3.5 Договору);

- продавець має право отримувати кошти за переданий у власність (поставлений) товар в порядку та на умовах, вказаних у Договорі (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 Договору);

- продавець зобов'язаний передати товар у власність покупця в порядку та на умовах визначених Договором (пункт 4.2 Договору);

- покупець має право отримувати товари від продавця в порядку та на умовах, визначених Договором (підпункт 4.3.1 пункту 4.3 Договору);

- покупець зобов'язаний:

повністю здійснювати оплату усіх товарів відповідно до умов Договору (додатків (додаткових угод) до Договору), а також реально та належним чином виконувати усі інші свої зобов'язання з оплати за поставлений (переданий у власність) товар (підпункт 4.4.1 пункту 4.4 Договору);

повністю розрахуватися (провести повну оплату) з продавцем за передані товари, у тому числі й за ті товари, які були передані у власність покупця понад суму здійсненої ним передоплати (авансу) (підпункт 4.4.3 пункту 4.4 Договору);

- кожна із сторін, яка неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за Договором, повинна сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) та 10% річних від несвоєчасного перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен календарний день неперерахування цієї суми) (пункт 5.2 Договору);

- сплата стороною штрафу та/або пені (неустойки) не звільняє жодну із сторін від обов'язків погасити свою заборгованість перед іншою стороною за передані у власність (поставлені) за Договором товари та від обов'язку повністю відшкодувати протилежній стороні усі збитки (у тому числі й упущену вигоду), завдані невиконанням (неналежним виконанням) своїх грошових зобов'язань; при цьому, кожна із сторін зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати; штраф (пеня, неустойка) підлягають стягнення у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (пункт 5.3 Договору);

- сторони домовились про таку послідовність погашення (сплати) сторонами своїх грошових зобов'язань за Договором: пеня; штраф; прострочена (несвоєчасна сплачена), та/або частково несплачена, та/або несплачена сума плата за переданий у власність (поставлений) товар (пункт 5.4 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань за Договором (пункт 8.1 Договору);

- у випадку якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення вказаного строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від подовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) ще на 1 (один) календарний рік (пункт 8.2 Договору).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач передав відповідачу товар за такими видатковими накладними: від 29.08.2014 №121406155 на суму 4 779,43 грн. та від 03.09.2014 №121406282 на суму 7 050,52 грн. Вказані видаткові накладні підписані позивачем та повноважним представником відповідача і скріплені їх печатками.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач належним чином не виконав умови Договору, грошові кошти у сумі 11 829,95 грн. за отриманий товар не сплатив.

Таким чином, відповідач повинен був сплатити грошові кошти у сумі 11 829,95 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару, тобто за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 до 28.09.2014, а за видатковою накладною 03.09.2014 №121406282 до 03.10.2014.

Проте відповідачем як у вказані строки, так і на день прийняття рішення у даній справі, не було оплачено поставлений позивачем товар, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 6 391,37 грн. втрат від інфляції, 1 653,02 грн. 10% річних за користування чужими коштами, 5 486,39 грн. пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 6 391,37 грн. втрат від інфляції на такі та за такі періоди:

з 29.09.2014 по 23.02.2016 (нарахованих на суму заборгованості за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 на суму 4 779,43 грн.) сума втрат від інфляції становить 2 582,18 грн.;

з 04.10.2014 по 23.02.2016 (нарахованих на суму заборгованості за видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282 на суму 7 050,52 грн.) сума втрат від інфляції становить 3 809,19 грн.

Суд погоджується з визначеними позивачем періодами нарахування втрат від інфляції, проте за розрахунок сум втрат від інфляції є неправильним. За перерахунком суду суми втрат від інфляції становлять:

з 29.09.2014 (оскільки останнім днем сплати заборгованості за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 є 28.09.2014) по 23.02.2016 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума втрат від інфляції становить 2 618,73 грн.;

з 04.10.2014 (оскільки останнім днем сплати заборгованості за видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282 є 03.10.2014) по 23.02.2016 сума втрат від інфляції становить 3 863,09 грн.

Отже, за перерахунком суду сума втрат від інфляції становить 6 481,82 грн., однак такий розрахунок може призвести до виходу суду за межі позовних вимог.

Пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції, а тому стягненню з відповідача підлягає 6 391,37 грн. втрат від інфляції за розрахунком позивача.

Що ж до стягнення 5 486,39 грн. пені то слід зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 5.2 Договору встановлено, що у випадку порушення субпідрядником строків відшкодування витрат генпідрядника з обслуговування робіт, які виконуються субпідрядником (послуги генерального підряду), субпідрядник сплачує генпідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач просить суд стягнути 5 486,39 грн. пені за такі періоди:

за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 на суму 4 779,43 грн., період - з 29.09.2014 по 29.09.2015 на суму 2 209,16 грн.;

за видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282 на суму 7 050,52 грн., період з 04.10.2014 по 04.10.2015 на суму 3 277,23 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені та періоди її нарахування, господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що він неправильний.

Так, позивачем не враховано, що частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, сума пені за наведені судом періоди нарахування становить:

- з 4 779,43 грн. (за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155); період - з 29.09.2014 (оскільки 28.09.2014 останній день сплати відповідачем заборгованості за вказаною видатковою накладною) по 29.03.2015 (останній день шестимісячного строку для нарахування пені у відповідності до вимог статті 232 ГК України), сума пені 796 грн.;

- з 7 050,52 грн. (за видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282); період - з 04.10.2014 (оскільки 03.10.2014 останній день сплати відповідачем заборгованості за вказаною видатковою накладною) по 04.04.2015 (останній день шестимісячного строку для нарахування пені у відповідності до вимог статті 232 ГК України), сума пені 1 219,64 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 015,64 грн. пені, у решті стягнення суми пені (3 470,75 грн.) слід відмовити.

Щодо стягнення 1 653,02 грн. штрафу, то господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

Абзацом другим пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Відповідно до пункту 5.2 Договору кожна із сторін, яка неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар) за Договором, повинна сплатити на користь іншої сторони 10% річних від несвоєчасного перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен календарний день неперерахування цієї суми).

Враховуючи умови Договору, позивач просить стягнути з відповідача 1 653,02 грн. (10% за видатковою накладною від 29.08.2014 №121406155 на суму 4 779,43 грн., сума штрафу становить 671,74 грн.; 10% за видатковою накладною від 03.09.2014 №121406282 на суму 7 050,52 грн., сума штрафу становить 981,28 грн.) штрафу. Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 10% штрафу та встановлено, що такий розрахунок правильний.

Отже, стягненню з відповідача підлягає 1 653,02 грн. штрафу.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авіт Продакшн» (01135, м. Київ, вул. Пестеля, буд. 11; ідентифікаційний код 33888825) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; адреса для листування: АДРЕСА_3; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1): 11 829 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 95 коп. основного боргу; 6 391 (шість тисяч триста дев'яносто одну) грн. 37 коп. втрат від інфляції; 2 015 (дві тисячі п'ятнадцять) грн. 64 коп. пені; 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 02 коп. штрафу і 1 189 (одну тисячу сто вісімдесят дев'ять) грн. 41 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.04.2016.

Суддя О. Марченко