ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.16р. Справа № 904/1133/16

За позовом Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАПЕРОВА ФАБРИКА", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором про переведення боргу

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №1101/2016/1 від 11.01.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №3 від 01.04.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАПЕРОВА ФАБРИКА" про стягнення пені у розмірі 863 947,76грн., 3% річних у розмірі 45 243,42грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про переведення боргу №284 від 30.01.2015р. в частині своєчасної сплати боргу.

28.03.2016р. позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 55 153,87грн., 3% річних у розмірі 45 243,42грн., інфляційні у розмірі 475 905,83грн.

Відповідач проти позову заперечує частково, вважає, що здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних не відповідає умовам договору та діючому законодавству України. ОСОБА_1 того відповідач зазначає, що грошове зобов"язання за договором №284 від 30.01.2015р. він виконав у повному обсязі добровільно за 3 місяці до звернення позивача до суду, у зв"язку з чим просить зменшити розмір пені.

19.04.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014р. між Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ" (продавець, позивач) та та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" (замовник) був укладений договір №41, за умовами якого продавець зобов"язався продати, а покупець прийняти і оплатити продукцію у кількості та за цінами згідно специфікацій, які є невід"ємною частиною договору (далі - обладнання).

Відповідно до п.2.1. договору №41 ціна за обладнання вказана у специфікаціях на умовах самовивозу (ДП "НВК "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ").

Згідно п.2.2. договору №41 загальна сума договору складає 3 168 000,00грн., з урахуванням ПДВ.

За п.3.1. договору №41 поставка обладнання здійснюється на умовах ЕХW (ДП "НВК "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ") згідно Інкотермс - 2010. Обладнання повинно бути відвантажено протягом 60 робочих днів з моменту укладення даного договору (п.3.2. договору №41).

Відповідно до п.4.1. договору №41 оплата вартості обладнання здійснюється шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження обладнання. Датою платежу є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.4.2. договору №41).

Пунктом 5.1. договору №41 передбачено, що продавець із відвантажувальними документами надає: рахунок - платіжну вимогу; вантажну накладну; податкову накладну.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015р. (п.12.1. договору №41).

На виконання умов договору №41 позивач поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" обладнання на суму 3 168 000,00грн., що підтверджується накладною №149 від 28.11.2014р. (а.с.42).

У подальшому, 30.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська паперова фабрика" з іноземними інвестиціями" (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАПЕРОВА ФАБРИКА" (новий боржник, відповідач) та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ" (кредитор, позивач) був укладений договір про переведення боргу №284.

Згідно п.1.1. договору №284 цим договором регулюються відносини, згідно з якими первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 3 168 000,00грн., що виник на підставі договору від 03.11.2014р. №41, укладеного між первісним боржником та кредитором (далі - основний договір), а новий боржник погоджується виконати всі зобов'язання, передбачені зазначеним договором, в тому числі грошове зобов'язання.

Відповідно до п.1.2. договору №284 кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі та, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку і на умовах, визначених цим договором.

З дати підписання цього договору припиняються зобов'язання первісного боржника перед кредитором за договором від 03.11.2014р. №41 (п.1.3. договору №284).

За п.1.4. договору №284 усі зобов'язання, прийняті первісним боржником за договором від 03.11.2014р. №41, у повному обсязі переходять до нового боржника, а також у повному обсязі новий боржник самостійно несе відповідальність перед кредитором, передбачену договором 03.11.2014р. №41.

Пунктом 3.1. договору №284 встановлено, що новий боржник зобов'язується виконати обов'язок первісного боржника протягом 14 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги кредитора.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх обов"язків за договором (п.5.1. договору №284).

Згідно ст.520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

На виконання умов договору №284 позивач звернувся до відповідача з вимогою за №7/67 від 06.02.2015р. сплатити поставлене первісному боржнику обладнання за договором від 03.11.2014р. №41 (а.с.22). Дана вимога була отримана відповідачем 19.03.2015р., що не заперечується останнім.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору №284, відповідач повинен був здійснити оплату у розмірі 3 168 000,00грн. - 08.04.2015р.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач розрахувався з позивачем за договором №284 від 30.01.2015р. у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №2166 від 06.02.2015р., №2171 від 09.02.2015р., №2200 від 10.02.2015р., №2265 від 13.02.2015р., №2289 від 16.02.2015р., №2294 від 17.02.2015р., №3985 від 12.06.2015р., №5509 від 19.10.2015р., №5510 від 20.10.2015р., №5558 від 23.10.2015р., №5662 від 29.10.2015р. (а.с.10-21, 43-45), однак частково з порушенням строку оплати.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.6.3. договору №41 у випадку невиконання покупцем п.4.1. даного договору останній сплачує продавцю пеню у розмірі 0,01% від суми невиконаних зобов"язань за кожний день прострочки.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 08.04.2015р. по 18.10.2015р. у розмірі 55 153,87грн.

Господарський суд, перерахувавши пеню за загальний період з 09.04.2015р. (початок прострочення) по 18.10.2015р., на підставі 0,01%, сума пені за якою менше суми пені, обчисленої на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановив, що вона складає 54 865,58грн.

19.04.2016р. відповідач у судовому засіданні просив зменшити пеню, оскільки основний борг за договором №284 від 30.01.2015р. сплачений ним у повному обсязі добровільно за 3 місяці до звернення позивача до суду.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов"язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи інтереси обох сторін, а також значний розмір пені, яка є додатковою виплатою, беручи до уваги повну оплату відповідачем основного боргу за договором №284 від 30.01.2015р., суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути 27 432,79грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 08.04.2015р. по 19.10.2015р. у розмірі 45 243,42грн., а також інфляційні з квітня по травень 2015р. у розмірі 475 905,83грн.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних за період з 09.04.2015р. (початок прострочення) по 18.10.2015р. (19.10.2015р. була часткова оплата), встановив, що вони складають 44 779,38грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо інфляційних, то їх слід нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Господарський суд, перерахувавши інфляційні за травень 2015р., встановив, що вони складають 63 423,36грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних суд вважає за необхідне відмовити.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

ОСОБА_1 того, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про повернення йому з Державного бюджету України суми переплаченого судового збору у розмірі 4 993,33грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАПЕРОВА ФАБРИКА" (49098, м. Дніпропетровськ, вул. Каспійська, 2, ) на користь Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, 13, ) пеню у розмірі 27 432,79грн. (двадцять сім тисяч чотириста тридцять дві грн. 79коп.), 3% річних у розмірі 44 779,38грн. (сорок чотири тисячі сімсот сімдесят дев"ять грн. 38коп.), інфляційні у розмірі 63 423,36грн. (шістдесят три тисячі чотириста двадцять три грн. 36коп.) та 2 446,03грн. (дві тисячі чотириста сорок шість грн. 03коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Державному підприємству "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "ЕЛЕКТРОВОЗОБУДУВАННЯ" з Державного бюджету України суму переплаченого судового збору у розмірі 4 993,33грн., про що винести ухвалу.

Повне рішення складено 22.04.2016р.

Суддя ОСОБА_3