РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016Справа №910/1433/16
За позовом приватного підприємства "ФАРМЛОГІСТИКА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКАБЕЛЬ ЛТД"

про стягнення 32 411,92 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Подопригора Д.Ю. - представник за довіреністю

від відповідача - Якимчук С.М. - представник за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного підприємства "Фармлогістика" до товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкабель ЛТД" про стягнення 32 411, 92 грн. попередньої оплати та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог Договору поставки № 02-09/15 від 17.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року порушено провадження у справі №910/1433/16.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що між сторонами було укладено два договори на поставку аналогічного товару №01-2015 від 14.09.2015р. та №02-09/15 від 17.09.2015р. Відповідач вказує, що ним було підготовлено товар для поставки та вказаний товар знаходиться на складі відповідача, однак позивач товар не отримує. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що він отримав передоплату згідно рахунку-фактури №СФ-0002107 від 04.09.2015 року, а не за договором №02-09/15 від 17.09.2015р., оскільки рахунок був виставлений раніше ніж укладено договір.

В судовому засіданні 22.03.2016 року оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 15.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру №СФ-0002107 від 04.09.2015 року на оплату товару, а саме щит збору даних ЩЗД-ТВ04-GSM у кількості 1 шт. вартістю 30 000,00 грн. з ПДВ.

17.09.2015 року між ТОВ "СПЕЦКАБЕЛЬ ЛТД" (продавець) та ПП «Фармлогістика» (покупець) укладено Договір поставки №02-09/15 від 17.09.15р. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору продавець зобов'язується продати покупцю обладнання (надалі «Обладнання»), Номенклатура, асортимент, комплектність та кількість Обладнання зазначені в Додатку №1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Як вбачається з Додатку №1 до договору продавець зобов'язався продати покупцю щит збору даних ЩЗД-ТВ04-GSM у кількості 1 шт. вартістю 30 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п.1.2. Договору покупець зобов'язується купити, тобто прийняти у власність та своєчасно оплатити вартість Обладнання за умовами цього Договору.

Відповідно до п.1.3.Договору право власності на Обладнання переходить до покупця з моменту передачі Обладнання на умовах цього Договору.

Згідно з п.2.1. Договору загальна вартість обладнання згідно цін, зазначених в Додатку № 1 складає 30000.00 грн , з урахуванням ПДВ 5000.00 грн.

Відповідно до п.2.2. Договору покупець здійснює оплату наступним чином: передплата, що становить 100% здійснюється не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання Договору.

Згідно п.3.1. Договору передача обладнання покупцю здійснюється продавцем протягом 45 робочих днів з дати здійснення передплати.

Відповідно до п.3.2. Договору поставка обладнання здійснюється на умовах DDP за адресою м.Бориспіль, Київська обл., вул.Шевченка,100 у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010.

Згідно з п.1.4. Договору ризики випадкового знищення та/або пошкодження Обладнання переходить до покупця з моменту передачі Обладнання покупцю і підписання Сторонами відповідних документів про прийом-передачу Обладнання.

Відповідно до п.3.5. Договору якщо покупець не підписав документи прийому-передачі обладнання протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати передачі йому цих документів продавцем та не надав письмову мотивовану відмову від підписання, то обладнання вважається прийнятим згідно з документами прийому-передачі обладнання, які підписані продавцем в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що позивачем було перераховано відповідачу передоплату за товар згідно рахунку №СФ-0002107 від 04.09.2015 року в розмірі 30 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 17.09.2015 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що відповідачем товар поставлено не було, суму попередньої оплати не повернуто.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.3.1. Договору передача обладнання покупцю здійснюється продавцем протягом 45 робочих днів з дати здійснення передплати.

З огляду на те, що передплата за товар була здійснена позивачем 17.09.2015 року, відповідач повинен був поставити товар не пізніше 19.11.2015 року.

Відповідачем доказів поставки товару позивачу суду не надано.

Згідно з ч.2. ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів поставки позивачу товару, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі заявленому позивачем, а саме 30 000,00 грн.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у позові, на те, що між сторонами було укладено два договори на поставку аналогічного товару №01-2015 від 14.09.2015р. та №02-09/15 від 17.09.2015р. та він отримав передоплату згідно рахунку-фактури №СФ-0002107 від 04.09.2015 року, а не за договором №02-09/15 від 17.09.2015р., оскільки рахунок був виставлений раніше ніж укладено договір, судом до уваги не береться з огляду на наступне.

Зі змісту Додатку №1 до договору поставки №02-09/15 від 17.09.15р. вбачається, що предметом поставки за договором є товар у кількості та вартістю, який вказаний у рахунку-фактурі №СФ-0002107 від 04.09.2015.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Позивач не заперечує той факт, що з метою врегулювання договірних відносин для придбання товару - щит збору даних ЩЗД-ТВ04-GSM, ним був підготовлений та направлений відповідачу проект договору на поставку товару №01-2015 від 14.09.2015 року, який друга сторона підписаним його позивачу не повернула. В зв'язку з цим, 17.09.2015 року підготовлений ще один проект договору ідентичного змісту за №02-09/15 від 17.09.15р. н поставку товару - щит збору даних ЩЗД-ТВ04-GSM, який підписаний обома сторонами.

В матеріалах справи міститься лист відповідача №1 від 12.01.2016 року, в якому останній, вказуючи на те, що товар не поставлений, посилається на п.3.1. Договору в частині строків поставки товару, що свідчить про те, що відносини між сторонами виникли на підставі укладеного ними договору. Крім того, виставлення рахунку-фактури на оплату товару раніше не позбавляє сторін в подальшому оформити відносини поставки шляхом укладення договору у формі єдиного письмового документу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що між сторонами було укладено Договір №02-09/15 від 17.09.15р. на поставку товару, а саме: щит збору даних ЩЗД-ТВ04-GSM у кількості 1 шт. вартістю 30 000,00 грн. з ПДВ.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що ним було підготовлено товар для поставки та вказаний товар знаходиться на складі відповідача, однак позивач не отримує вказаний товар, не береться судом до уваги, оскільки за умовами п.3.2. Договору поставка обладнання здійснюється на умовах DDP за адресою м.Бориспіль, Київська обл., вул.Шевченка,100 у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, а відтак відповідач мав здійснити самостійно поставку товару, умовами укладеного договору не передбачено, що позивач самостійно отримує товар на складі відповідача. Одночасно з цим зі змісту п.3.5. Договору вбачається обов'язок продавця надати покупцю документи прийому-передачі обладнання, проте доказів передачі відповідачем позивачу таких документів суду не надано.

Відповідно до п.5.3. Договору у випадку порушення з вини продавця строків передачі обладнання, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної денної облікової ставки Національного Банку України + індекс інфляції + 3% річних від вартості непоставленого обладнання за кожний календарний день прострочення виконання зобов'язань.

Вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 140,55 грн, інфляційних втрат в розмірі 210,00 грн задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013р. у справі №3-30гс13.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 2061,37 грн за період з 20.11.2015 року по 15.01.2016 року на підставі п.5.3. Договору.

З огляду на те, що поставка товару мала бути здійснена не пізніше 19.11.2015 року, прострочення має місце з 20.11.2015 року.

Судом перевірено розрахунок пені, в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2061,37 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКАБЕЛЬ ЛТД" (03680, м.Київ, вул.ЯКУТСЬКА, будинок 10, офіс 5, ) на користь приватного підприємства "ФАРМЛОГІСТИКА" (02121, м.Київ, ХАРКІВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 174, НЕЖИТЛОВЕ ПРИМІЩЕННЯ, квартира 1, ) 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп - суми попередньої оплати, 2061 (дві тисячі шістдесят одну) грн 37 коп - пені та 1363 (тисячу триста шістдесят три) грн 10 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Після набранням рішення законної сили видати наказ.

Повне рішення складено: 21.04.2016 р.

Суддя Шкурдова Л.М.