РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №922/5376/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськагаз"

До Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Про внесення змін до умов договору

Головуючий суддя: Усатенко І.В.

Судді: Отрош І.М.

Сташків Р.Б.

Представники сторін:

Від позивача: Замкова М.О. (за дов.), Цуцол О.Г. (за дов.)

Від відповідача: Єршова С.В. (за дов)

В судовому засіданні 11.04.2016 у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою № 03/2545 від 16.09.2015 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про внесення змін до договору.

Позивач просив вважати додаткову угоду № 17 від 05.08.2015 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-183-ВТВ укладеною в редакції ПАТ "Харківміськгаз".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в зв'язку з істотною зміною обставин після укладення договору № 13-183-ВТВ від 04.01.2013. на купівлю-продаж природного газу, позивачем було направлено на адресу відповідача супровідним листом № 03/2249 від 07.08.2015. додаткову угоду № 17 від 05.08.2015 до договору про зміну строків розрахунків за договором. Однак, у встановлений чинним законодавством термін, відповідач вищевказану додаткову угоду не підписав.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.09.2015 порушено провадження у справі № 922/5376/15.

08.10.2015 позивач подав заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначив дві позовні вимоги: внести зміни до договору № 13-183-ВТВ від 04.01.2013, укладеного між позивачем та відповідачем та викласти в новій редакції; внести зміни до договору № 13-183-ВТВ від 04.01.2013, укладеного між позивачем та відповідачем, шляхом визнання укладеної додаткової угоди до вказаного договору в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.10.2015 № 922/5376/15 позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 № 922/5376/15 рішення Господарського суду Харківської області від 22.10.2015 № 922/5376/15 скасовано, справу передано за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 922/5376/15 передано для розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 29.12.2015 справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 25.01.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 25.01.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що зміна тарифів не є істотною обставиною в розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки, позивачу було відомо про можливість зміни НКРЕКП цін на транспортування природного газу, що тягне за собою зміни ціни на газ за спірним договором. Крім того, позивач просить внести зміни у договір щодо строків розрахунків за газ, які суперечать ст. 651 ЦК України щодо обов'язковості обох контрагентів на внесення змін до договору. Відповідач зазначає, що наданий позивачем висновок Торгово-промислової палати не є належним та допустимим доказом істотної зміни обставин за договором, оскільки, висновок зроблений поза межами повноважень Торгово-промислової палати. Відповідач зазначає, що розміри нормативів витрат та виробничо-технологічних витрат не впливають на зобов'язання позивача за спірним договором, оскільки, він розраховується за фактично отриманий природний газ.

25.01.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.02.2016.

В судовому засіданні 15.02.2016 представник відповідача подала додаткові пояснення у справі, в яких зазначила про принципи застосування до правовідносин ст.. 652 ЦК України та необхідність одночасної наявності ряду умов для її застосування. Відповідач зазначає, що вказані позивачем зміни обставин не являються істотними та не є підставою для внесення змін до договору. Крім того, нестача коштів у позивача для розрахунків з відповідачем спричинена діями органів державної влади, а не діями відповідача. Крім того, вибраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права позивача та виключає можливість його захисту у такий спосіб.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про перерву в судовому засіданні для можливості уточнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення клопотання позивача не заперечував.

15.02.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.02.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 23.02.2016 позивач подав пояснення на відзив, пояснення на заперечення відповідача та клопотання, в якому виклав позовні вимоги про внесення змін до договору, шляхом викладення його у редакції позивача. ПАТ "Харківміськагаз" зазначив, що ним вірно визначено спосіб захисту порушеного права, при цьому права позивача не поновлені рішенням у адміністративній справі № 826/15132/15 від 25.09.2015, яким скасовано додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 № 122 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", оскільки компенсація дефіциту ВТВ та ВТР може бути закладена лише у майбутніх тарифах. Позивач зазначає, що при укладанні додаткових угод до договору у 2014 році, йому не могло бути відомо про можливі зміни цінової політики на ринку природного газу у 2015 році, а тому зміни, викладені у додатку до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 № 122 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік" є істотною зміною умов, за яких укладався спірний договір, а тому є підстави для застосування ст.. 652 ЦК України. У поясненнях позивач зазначив, що затвердженими НКРЕКП тарифами на 2015 рік не було передбачено витрати на погашення фактично отриманого у 2014 році обсягу природного газу для потреб ВТВ у розмірі 10,4 млн. куб. м і цей обсяг залишився без компенсації в тарифі. Позивач наголошує, що він не має наміру припинити розрахунки за спірним договором, а лише хоче скоригувати строки розрахунків, в зв'язку з істотною зміною обставин, які існували на момент укладення договору та подальших додаткових угод.

В судовому засіданні 24.02.2016 відповідач подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу у даній справі та пояснення до відзиву, заперечення на клопотання позивача. У поясненнях відповідач зазначив, що визнання правочину укладеним у судовому порядку може бути предметом спору виключно у випадках, якщо умови такого правочину передбачені нормативно-правовими актами, а законодавством не передбачено обов'язку укладати договір на зазначених позивачем умовах. У запереченнях відповідач зазначив, що клопотання позивача від 23.02.2016 являється за своєю правовою природою заявою про зміну предмету позову, поданою після початку розгляду справи по суті, а тому її прийняття суперечить ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які прийняті і долучені до матеріалів справи.

24.02.2016 представниками сторін подано спільне клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів. Строк розгляду спору ухвалою від 24.02.2016 продовжено на 15 днів.

Представник відповідача подав клопотання про колегіальний розгляд справи.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, в зв"язку з необґрунтованістю.

В судовому засіданні 24.02.2016 оголошено перерву до 02.03.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 02.03.2016 позивач подав заяву, в якій зазначив, що його клопотання від 23.02.2016 не являється заявою про зміну предмету позову, а тому повторно просив внести зміни до договору, шляхом викладу п. 6.1 ст. 6 та ст. 11 договору у редакції позивача. Крім цього, позивач подав пояснення в обґрунтування наявності всіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

В судовому засіданні 02.03.2016 представник відповідача подав пояснення, в яких зазначив, що позивач не вживав заходів для захисту свого права іншим способом, зокрема шляхом звернення до адміністративного суду та оскарження рішень (дій) органів державної влади, до подання позову у даній справі, відповідач зазначив, що відтермінування строків сплати за природний газ завдасть йому збитків, в зв'язку з інфляційними процесами, оскільки, стягнути втрати від інфляції можна лише у разі наявності грошових зобов'язань та їх прострочення.

В судовому засіданні 02.03.2016 оголошено перерву до 14.03.2016.

В судовому засіданні 14.03.2016 представник позивача подав пояснення, в яких визначила позовні вимоги: внести зміни до договору, шляхом викладення п. 6.1 ст. 6 та ст.. 11 договору у редакції позивача. Позивач підтримав свої твердження про наявність підстав для застосування ст. 652 ЦК України.

Представник відповідача подав пояснення в судовому засіданні та зазначив, що позивач не направляв йому заяву про зміну предмету позову, подану до суду.

В судовому засіданні 14.03.2016 оголошено перерву до 17.03.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва представник відповідача 17.03.2016 подав пояснення.

В судовому засіданні 17.03.2016 представник позивача подав клопотання про колегіальний розгляду справи та пояснення.

Представник відповідача з приводу заявленого клопотання позивача поклався на розсуд суду та підтримав раніш заявлене клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи.

В судовому засіданні 17.03.2016 оголошено перерву до 21.03.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва представник позивача 21.03.2016 подав клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про призначення судово-економічної експертизи. У клопотання позивач просить провести експертизу для встановлення чи спростування розрахунків позивача і поставити на розгляд експерта питання, про те який обсяг ВТВ закладено в тарифах НКРЕКП, який обсяг ВТВ залишився без компенсації в зазначених тарифах, за який обсяг природного газу для потреб ВТВ позивач міг розрахуватись за тарифами, що діяли в 2014-2015 роках і за який строк позивач може розрахуватись з відповідачем за природний газ для потреб ВТВ за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 29.12.2015 № 3191, які джерела погашення заборгованості, чи отримав позивач збитки внаслідок зміни тарифів, тощо.

В судовому засіданні 21.03.2016 представник позивача повторно заявив клопотання про колегіальний розгляд справи.

Представник відповідача підтримав заявлене ним у судовому засіданні 24.02.2016 клопотання про колегіальний розгляд справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.03.2016 року призначено колегіальний розгляд справи № 922/5376/15.

За результатами автоматичного розподілу, розгляд справи № 922/5376/15 доручено здійснювати колегіально у складі: головуючий суддя Усатенко І.В., судді Сташків Р.Б., Отрош І.М.

Ухвалою суду від 23.03.2016 розгляд справи призначено на 11.04.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 11.04.2016 позивач подав додаткові пояснення, в яких вкотре зазначив, про можливість застосування ст. 652 ЦК України, оскільки, мала місце істотна зміна обставин, що існували на момент укладення останньої додаткової угоди до договору: у тарифи, затвердженні НКРЕКП не включені витрати на ВТВ та ВТР та не враховано підвищення ціни природного газу. І не зважаючи на скасування в судовому порядку тарифів, збитки позивача не відшкодовані і він не має змоги без внесення змін до договору вчасно погасити заборгованість перед відповідачем за отриманий природний газ.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 11.04.2016 відповідач подав заперечення на клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи. Відповідач зазначив, що серед переліку питань, визначених позивачем є правові питання, вирішення яких віднесено до компетенції суду і не можуть бути поставлені на розгляд та вирішення судового експерта.

В судовому засіданні 11.04.2016 представник позивача підтримав одну позовну вимогу, заявлену у клопотаннях від 08.10.2015, 23.02.2016, 02.03.2016, 14.03.2016 і просив:

"Внести зміни до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року № 13-183- ВТВ, укладеного між ПАТ "Харківміськгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", виклавши п. 6.1 статті 6 та статтю 11 в наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно у національній валюті - гривні, шляхом 100 % поточної оплати запланованих обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 01 липня 2017 року. Дата остаточного розрахунку змінюється за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, а саме: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат та втрат; прийняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов або інших нормативно-правових актів, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин сторін за даним Договором та додатковими угодами до нього. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана протягом двадцяти календарних днів розглянути її та надати обґрунтовану відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей щодо наданої пропозиції, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду протягом двадцяти календарних днів з дня отримання такої пропозиції. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності щодо такої пропозиції чи не надасть обґрунтовану відповідь на пропозицію протягом двадцяти календарних днів з дня отримання, то пропозиція Сторони щодо зміни строку розрахунку вважається прийнятою та погодженою Стороною". Викласти статтю 11. "Строк дії Договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 01 липня 2017 року".

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач до розгляду справи по суті у колегіальному складі суду скористався правами, передбаченими ст.. 22 ГПК України, а тому його заяви приймаються судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування вище зазначених заяв позивача.

Клопотання про призначення експертизи судом розглянуто та відмовлено в його задоволенні з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення, як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Відповідно до норм статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами в господарському судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У цій дефініції слід вирізнити два аспекти. По-перше, доказами є будь-які відомості про певні факти. По-друге, це - відомості про певні обставини, які поділяються на дві групи: 1) обставини, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення; 2) інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 р. N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції" зазначається, що при судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи (причини пропуску строку позовної давності та ін.) і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

Позивач не навів доводів, які саме обставини у справі може встановити судова експертиза і що вони не можуть буди доведені іншими засобами доказування. На вирішення експерта позивач просить поставити правові питання, вирішення яких віднесено до компетенції суду.

Тому, клопотання ПАТ "Харківміськгаз" судом визнане необґрунтованим та таки, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.13. між Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) було укладено Договір № 13-183-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат покупця.

У п. 2.1 Договору зазначено, що продавець передає покупцеві у 2013 році газ обсягом до 17210,884 тис. куб.м.

За умовами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м газу на момент укладання договору становив 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість - 20%. До ціни на газ додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 204,80 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%, всього з податком на додану вартість - 245,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб. м газу - 3783,98 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20% - 756,80 грн., всього з податком на додану вартість - 4540,78 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу. (п.5.2, 5.4 Договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами сторони вносять зміни до п. 5.2 цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни/тарифи.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п. 6.2 Договору).

Усі зміни і доповнення до цього договору оформляються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у п. 10.4 договору. (п. 10.3 договору).

Згідно з п. 11 Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки газу.

Додатковими угодами № 1 від 04.04.2013., № 2 від 10.07.2013., № 3 від 08.08.2013. № 4 від 31.12.2013., № 5 від 28.04.2014., № 6 від 15.05.2014., № 7 від 10.06.2014., № 8 від 05.09.2014., № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014., № 12 від 05.02.2015., № 13 від 10.03.2015., № 14 від 03.04.2015., № 15 від 12.05.2015, № 16 від 03.06.2015, № 17 від 10.07.2015 сторонами погоджено внесення змін до п. 5.2 Договору щодо визначення ціни на газ.

У додатковій угоді № 11 від 22.12.2014 сторони погодили викласти п. 1.1 Договору в наступні редакції: "За договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору". Внесено зміни до п. 2.1 ст. 2 "Кількість та якість газу". Одночасно, у наведеній додатковій угоді контрагентами досягнуто згоди щодо викладення п. 6.1 Договору у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за Договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.".

Крім того, контрагентами визначено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.13. і діє в частині реалізації газу до 31.12.15., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (редакція ст. 11 договору).

Шляхом укладання додаткової угоди № 12 від 05.02.2015 покупцем та продавцем погоджено внесення змін до п. 2.1 ст. 2 "Кількість та якість газу".

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору № 13-183-ВТВ від 04.01.2013 направивши йому екземпляри додаткової угоди для підписання (вказаний факт опосередковано підтверджується листом відповідача та не заперечується сторонами, до матеріалів справи надано копію листа від 07.08.2015 № 03/2249).

Відповідно до змісту означеного проекту додаткової угоди заявник пропонував викласти п.6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції:

"6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 01.07.2017 року.

Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: - зміни тарифу на транспортування природного газу; - підвищення цін на природний газ; - прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін.

Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію.

У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк.

Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими.".

Викласти статтю 11. "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 04 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 01.07.2017 року".

Тобто позивач просить внести зміни в договір щодо строку проведення розрахунків за газ та щодо порядку внесення змін до договору. Решта положень пунктів 6.1 ст. 6 та ст.. 11 в аналогічній редакції викладені в попередніх додаткових угодах.

Судом встановлено, що додаткова угода до договору № 17 від 10.07.2015 була підписана між сторонами і нею була узгоджена нова ціна газу. Відповідач вказував на факт підписання вказаної додаткової угоди, позивач в свою чергу надав пояснення, що мала місце технічна описка при визначенні порядкового номера угоди, яку ПАТ "Харківміськгаз" просить укласти. При зміні предмету позову, позивач просив про укладення додаткової угоди в його редакції без зазначення номера та дати угоди.

Судом встановлено, що зміни до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-183-ВТВ, які просить в судовому порядку внести позивач, не були внесені до нього шляхом підписання чергової додаткової угоди. Вказана обставина не заперечується сторонами у справі. Додаткову угоду до Договору, в якій викладено п. 6.1 ст. 6 та ст. 11 в редакції позивача, підписано не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Відповідач надав до матеріалів лист, в якому зазначив що пропозиція позивача щодо підписання додаткової угоди (лист від 07.08.2015 № 03/2249) є неприйнятною, та просив погасити заборгованість за отриманий газ, а щодо вирішення питання про економічно необґрунтовані тарифи транспортування природного газу звернутись до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до Договору позивач посилається на наступне.

Згідно з п.12 ч.2 ст.21 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (чинного на момент виникнення правовідносин) газотранспортні та газорозподільні підприємства зобов'язані дотримуватися норм виробничо- технологічних витрат, витрат на власні потреби та норм питомих витрат природного газу для газотранспортних та газорозподільних підприємств.

Відповідно до п. 4.2. Договору обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методикою визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом № 264 від 30.05.2003 Мінпаливоенерго, що зареєстрований в Мін'юсті 09.07.2003 за № 570/7891 (зі змінами та доповненнями) та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженою Наказом № 595 від 21.10.2003 Міністерства палива та енергетики України і зареєстрованою в Мін'юсті 25.12.2003 за № 1224/8545, що кореспондується з п. 1.1. та п. 1.2. Наказу № 737 від 23.11.2011 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно вищезазначених Методик виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Пунктом 1.3. Наказу № 737 передбачено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Наказом № 1060 від 21.12.2012 Міненерговугілля України "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2013 рік" розмір нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат для позивача на 2013 рік становив 16863,6 тис. куб. м. Заплановані Позивачем обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року відповідно до Договору становив 17210,884 тис. куб. м.

Тобто, на думку заявника, на момент укладення спірного правочину, його умови були прийнятними для покупця і останній не міг передбачити істотну зміну обставин в майбутньому.

Наказом № 664 від 24.09.14. Міненерговугілля України для позивача встановлено граничні обсяги виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу на 2014 рік в розмірі 13506 тис. куб. м., що, за твердженням позивача, менше потреб позивача у розмірі 17277 тис. куб м.

На виконання Наказу № 737 від 23.11.2011 позивач листом № 18.1/2660 від 21.10.2014 надав Міненерговугілля України на затвердження розрахункові обсяги виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат газу на 2015 рік в розмірі 17277 тис. куб. м природного газу.

Проте, наказом № 122 від 02.03.2015 Міненерговугілля України затвердило для заявника обсяг природного газу на виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат на 2015 рік в розмірі 12338 тис. куб. м, що менше, ніж розраховані позивачем розміри на 4939 тис. куб. м, тобто на 29%.

Не погоджуючись з означеним наказом позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 Міненерговугілля України в частині встановлення розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік та зобов'язання затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.03. № 264 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003. № 595.

Постановою від 25.09.2015 Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/15132/15 позов задоволено повністю, скасовано додаток до наказу до наказу № 122 від 02.03.2015 в частині встановлення позивачу розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік; зобов'язано Міненерговугілля України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методик.

Вказані обставини, за твердженнями позивача, призвели до дефіциту коштів для розрахунків за природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, що не дає покупцю вчасно розрахуватись за обсяги природного газу, отриманого за Договором.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про істотну зміну обставин, що у відповідності до приписів ст. 652 Цивільного кодексу України є підставою для внесення змін до Договору та викладення умов останнього в редакції Додаткової угоди позивача.

Як на істотну зміну обставин, позивач посилається на те, що у зв'язку із змінами у порядку формування державними органами тарифів на постачання та транспортування природного газу газорозподільчими газопроводами для споживачів позивача, обсягів виробничо-технологічних витрат- та нормованих втрат природного газу розрахованих для ПАТ "Харківміськгаз", такі тарифи перестали покривати позивачу витрати на природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, позаяк, на його думку, стали меншими за економічно обґрунтовані. Це призводить до збитків товариства та неможливості виконання ним своїх зобов'язань перед відповідачем за Договором у встановлені строки.

Позивач стверджує, що якби він міг передбачити ці обставини, то не укладав би Договір на зазначених умовах.

Як було встановлено вище судом, між позивачем та відповідачем було укладено низку додаткових угод, у тому числі щодо зміни строків оплати за поставлений природний газ. При цьому, додатковою угодою від 22.12.2014 № 11 до Договору сторони вже змінювали строк остаточного розрахунку до 31.12.2015, а додатковою угодою від 10.07.2015 № 17 до Договору, зокрема, передбачали зміну тарифів на транспортування та/або розподіл природного газу.

Таким чином, при укладенні в грудні 2014 року та липні 2015 року додаткових угод позивачу вже було відомо про прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу від 24.09.2014 № 664 та наказу Міненерговугілля від 02.03.2015 № 122 (постановою Окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 скасовано додаток до наказу Міненерговугілля від 02.03.2015 № 122) і відповідно про зменшення розміру виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат на 2014 рік, також враховуючи зменшення розміру виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат на 2014 рік позивач не міг не передбачити можливість подальшої зміни розміру виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат на 2015 рік.

Враховуючи зазначені обставини відсутні підстави вважати істотною зміною обставин прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказів про зменшення обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, оскільки на момент підписання додаткової угоди про встановлення строку остаточного розрахунку (31 грудня 2015 року) позивачу було достовірно відомо про існування у 2014 році та можливість настання у 2015 році відповідних обставин.

З умов Договору випливає, що позивач як замовник послуг та платник за Договором здійснює оплату відповідачу за поставлений останнім природний газ у відповідності до ціни, яка установлюється та змінюється НКРЕКП (розділ 5 Договору).

Крім того, на момент укладання Договору та внесення до нього відповідних, узгоджених між сторонами, змін позивачу повинні були бути відомі обставини на які він посилається у позовній заяві, як-то: затвердження та зміна НКРЕКП граничного рівня цін на транспортування та постачання природного газу для позивача; затвердження Міненерговугілля рівня обсягів природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат позивача.

За таких обставин слідує, що ризик зміни обставин несе саме позивач, як заінтересована сторона, що в розумінні пункту 4 частини 2 статті 652 ЦК України виключає можливість внесення змін до договору за рішенням суду.

Спірними змінами до Договору позивач фактично просить суд надати відстрочку виконання ним встановленого Договором зобов'язання на два роки, посилаючись на те, що державними органами встановлений менший обсяг газу для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат позивача ніж запланований.

При цьому жодних посилань на залежність між цінами на транспортування газу споживачам позивача та розрахунком за отриманий ним від відповідача природний газ за Договором останній не містить.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.4 ст.652 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм зміна господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і за рішенням суду у випадках, що передбачені, в тому числі, ст.652 Цивільного кодексу України.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011. Верховного Суду України по справі №3-47гс11 та у Листі №10-1390/0/4-12 від 27.09.2012р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів".

Крім того, позивач наполягає на тому, що сторонами укладений договір купівлі-продажу природного газу, проте, оскільки кошти на оплату газу позивач бере з договору на транспортування природного газу розподільними трубопроводами (надання послуг по іншому договору), і ціна цих послуг змінилась, то такі обставини можуть бути підставами для зміни строку розрахунків за спірним Договором у судовому порядку.

Однак, такий висновок не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Суд зауважує, що при обранні конкретного способу захисту цивільного права особа, яка звернулася до суду за захистом, повинна враховувати характер порушеного права та можливість його захисту в обраний нею спосіб. Під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обв'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушення його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права позивача та виключає можливість його захисту у такий спосіб. Оскільки внесення змін в договір купівлі-продажу природного газу про відстрочення оплати за договором та щодо порядку внесення змін до договору не змінить тариф за договором транспортування природного газу та не покриє втрати позивача. Тобто спосіб захисту, обраний позивачем, не відновить права позивача.

Крім того, враховуючи інфляційні процеси у державі, запропоновані позивачем зміни до Договору (фактичне відстрочення платежу на два роки) спричинять для відповідача більшу шкоду, ніж дія цього Договору у чинній редакції (відповідач не зможе компенсувати інфляційні втрати), що в силу частини 4 статті 652 ЦК України виключає можливість внесення у Договір змін у судовому порядку (тобто, позивачем не доведено, що розірвання Договору в розумінні даної норми суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом).

Також позивачем і всупереч положенням статей 33, 34 ГПК України не доведено суду належними і допустимими доказами необхідність відстрочення платежу на два роки. Крім того, позивач просить внести зміни за вже отриманий природний газ, тобто за минувший період, однак зміни до договору вступають в силу лише після набрання рішенням суду законної сили та не мають зворотної дії в часі.

Отже, за встановлених обставин, позивачем, у супереч положенням статей 33, 34 ГПК України, не доведено суду належними та допустимими доказами винятковості випадку для внесення запропонованих позивачем змін до Договору, а також наявності одночасно п'яти умов (чотирьох передбачених частиною 2 статті 652 ЦК України та однієї

з двох, передбачених частиною 4 цієї статті) для внесення таких змін.

Виходячи із вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позову й у зв'язку тим, що:

- заявлені позивачем обставини, які він вважає істотною зміною обставин, були йому заздалегідь відомі та навіть частково припинили своє існування;

- відсутній безпосередній вплив нових обставин на неможливість виконання позивачем грошових зобов'язань за Договором на існуючих умовах;

- обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права не відповідає змісту порушеного суб'єктивного права та характеру такого порушення;

- запропоновані позивачем зміни не відповідають принципам господарської діяльності та вимогам законодавства України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з позовом про зміну договору на підставі приписів ст.652 Цивільного кодексу України позивачем повинно бути доведено факт одночасного існування всіх чотирьох умов, що перелічені у ч.2 вказаної статті.

Проте, всупереч означеним вище приписам чинного законодавства щодо обов'язку та предмету доказування заявником не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності одночасно всіх складових істотної зміни обставин, що були б достатніми для внесення змін до укладеного між сторонами правочину.

Посилання позивача на виникнення у нього дефіциту грошових коштів суд до уваги не приймає в якості достатньої підстави для внесення змін до Договору № 13-183-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (ч.ч.1,2 ст.3 Господарського кодексу України).

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності до ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

У відповідності до ст. 42. 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, тощо.

Відповідно до ст.. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Тобто, з наведеного вбачається, що підприємницька діяльність є ризиковою, а виникнення у суб'єкта підприємницької діяльності фінансових ускладнень не може бути підставою для зміни зобов'язання, зокрема, зміни строків його виконання.

До того ж, слід зауважити, що при внесенні змін до договору слід приймати до уваги інтереси обох сторін.

Суд зауважує, що у відповідності до Указу № 151/98 від 25.02.1998. Президента України "Про реформування нафтогазового комплексу України" з метою сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей економіки України, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, повнішого задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах Кабінетом Міністрів України створено Державну Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України".

Метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах (п. 5 статуту відповідача, затвердженого Постановою № 1002 від 05.12.15. Кабінету Міністрів України).

У даному випадку, викладення умов Договору в редакції Додаткової угоди, запропонованої позивачем, та фактичне відстрочення оплати за отриманий у 2015 році природний газ до 01 липня 2017 року (з урахуванням інфляційних процесів) фактично може призвести до порушення балансу інтересів обох контрагентів за правочином.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що фактично всі зміни до нормативних втрат природного газу, які на думку заявника унеможливлюють виконання останнім діючих умов Договору були затверджені наказами Міненерговугілля до грудня 2014 р., тобто, до моменту погодження контрагентами додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 останньої редакції п. 6.1 та ст. 11 Договору.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, суд зазначає про відсутність у даному випадку всіх чотирьох необхідних складових істотної зміни обставин, які були б достатньою підставою для внесення змін до Договору у відповідності до приписів ст. 652 Цивільного кодексу України.

До того ж, господарський суд зазначає, що позивачем ніяким чином не обґрунтовано наявності підстав для включення до п.6.1 Договору абзаців наступного змісту:

"6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 01.07.2017 року.

Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: - зміни тарифу на транспортування природного газу; - підвищення цін на природний газ; - прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін.

Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію.

У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк.

Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими.".

Викласти статтю 11. "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 04 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 01.07.2017 року".

Посилання позивача на висновок Торгово-промислової палати України, як на доказ істотності зміни обставин, за яких укладався договір купівлі-продажу природного газу, судом до уваги не приймається, оскільки, до функцій Торгово-промислової палати України законодавством не включено надання висновків щодо істотності зміни обставин, що настали після укладання договорів.

Отже, враховуючи наведене вище, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що в процесі розгляду спору позивачем так і не було доведено, а судом не встановлено наявності одночасно умов, перелічених у ст. 652 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав внесення змін до Договору у зв'язку з істотною зміною обставин та відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про внесення змін до Договору № 13-183-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013.

Всі інші заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 18.04.2016

Головуючий суддя І.В.Усатенко

Судді І.М. Отрош

Р.Б. Сташків