КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа№ 910/24113/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Шпак Т. В. - представник за довіреністю НАР 194412 від 08.09.2015

від відповідача: Пекар А. О. - представник за довіреністю від 01.12.2015

від Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 про відхилення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві

у справі № 910/24113/15 (суддя Грєхова О. А.)

за позовом Компанії Vantica Trading Limited (Вантіка Трейдінг Лімітед)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7-8 т. 2), в якій просило:

- визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення опису й арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» та складання акту опису й арешту майна, який датовано 28.12.2016;

- визнати незаконним акт опису й арешту майна, який датований 28.12.2016 та складений державний виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Малько Жанною Сергіївною, при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва виданого 27.11.2015 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на користь Компанії Вантіка Трейдінг Лімітед (Vantica Trading Limited) в особі агента за договором № 2-А від 20.12.2012 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-енергетична компанія «Енергоінвест» 1 005 669,20 грн. основного боргу, 119 412,03 грн. пені, 12 340,29 грн., 3% річних, 225 002,18 грн. штрафу та 20 436,35 грн. судового збору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції заявник звернувся до суду з заявою про зміну предмета скарги (а.с. 251-253 т. 2), в якій, окрім первісно заявлених вимог, просив суд:

- визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення опису й арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016;

- визнати незаконним акт опису й арешту майна, який датований 28.01.2016 та складений державний виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Малько Жанною Сергіївною, при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва, виданого 27.11.2015 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на користь Компанії Вантіка Трейдінг Лімітед (Vantica Trading Limited) в особі агента за договором №2-А від 20.12.2012 Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-енергетична компанія "Енергоінвест» 1 005 669,20 грн. основного боргу, 119 412,03 грн. пені, 12 340,29 грн., 3% річних, 225 002,18 грн. штрафу та 20 436,35 грн. судового збору.

Суд першої інстанції вказану заяву до розгляду не прийняв згідно зі ст. 22 ГПК України з тих підстав, що заява є фактично зміною предмета скарги, яка подана після початку розгляду її по суті.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає відмову судом першої інстанції у прийнятті заяви відповідача про зміну предмету скарги вірною по суті, але не може погодитися з викладеними в оспореній ухвалі мотивами такої відмови з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»:

- скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»;

- у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII-1 ГПК тощо.

Частиною 1 ст. 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи, що, вимагаючи у заяві про зміну предмету скарги визнати незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016, та визнання вказаного акту незаконним, від вимог, заявлених у скарзі від 06.02.2016 про визнання незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, та визнання незаконним вказаного акту, відповідач не відмовився, в цьому випадку йдеться про подання відповідачем іншої скарги, при зверненні з якою має бути додержано відповідних процесуальних норм і правил, і розгляд якої в одному провадженні з первинно поданою скаргою не відповідає вимогам процесуального законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції, незважаючи на підстави відмови у прийнятті Заяви про зміну предмету скарги до розгляду, обґрунтовано не прийняв вказану заяву до розгляду та розглянув заявлену відповідачем скаргу від 06.02.2015, предметом якої є вимоги відповідача про визнання незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення опису й арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, та визнання незаконним акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві відхилено.

Приймаючи рішення за результатами розгляду скарги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які послався скаржник в обґрунтування поданої скарги, а саме недодержання державним виконавцем форми та змісту, встановлених для такого роду документів (актів опису та арешту майна - примітка суду), як то - місце складання акту, місцезнаходження осіб, що були присутні під час складання акту, кількість аркушів, на якому його складено, не звільняє відповідача від обов'язку виконання рішення суду, в тому числі у примусовому порядку.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що скаржником не наведено, яким чином незазначення державним виконавцем цих відомостей перешкоджає виконанню рішення суду, або порушує права боржника, в той час як відповідач, враховуючи надані йому ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» права, не позбавлений права звертатись у процесі примусового виконання рішення суду до державного виконавця з метою уточнення даних виконавчого провадження, зокрема, акту опису й арешту майна.

Водночас суд першої інстанції зазначив про те, що під час огляду в судовому засіданні оригіналу спірного акту опису й арешту майна, судом встановлено, що він датований 28.01.2016, іншого акту опису й арешту майна матеріали виконавчого провадження ВП №49592273 не містять, а державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Малько Ж. С. в судовому засіданні пояснила, що під час виготовлення вказаного акту дійсно мала місце описка - зазначено « 28.12.2016», замість вірного « 28.01.2016», яка у подальшому була виправлена.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі та задовольнити скаргу відповідача на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві при виконанні наказу Господарського суду міста Києва по справі № 910/24113/15 в редакції, яка викладена в заяві про зміну предмета скарги (а.с. 251-253 т. 2).

Проте, враховуючи вищевикладене, з огляду на норму ч. 3 ст. 101 ГПК України, згідно з якою в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, при апеляційному перегляді цієї справи розгляду підлягають вимоги, заявлені у скарзі відповідача від 06.02.2015, за наслідками розгляду якої судом першої інстанції була прийнята оспорена ухвала.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що:

- в судовому засіданні Господарського суду міста Києва у даній справі, яке відбулось 14.03.2016, державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Малько Ж. С., надаючи пояснення повідомила суду про те, що після підписання понятими ОСОБА_5, ОСОБА_6, представником ДП «Сетам» ОСОБА_7, представником стягувача Шпак Т. В. та самим державним виконавцем Мальков Ж. С. акту опису та арешту майна, який датовано 28.12.2016 та який був в матеріалах виконавчого провадження станом на 05.02.2016 (дату ознайомлення представника відповідача з матеріалами виконавчого провадження) нею самовільно, без узгодження з зазначеними вище особами та без їх присутності були внесені виправлення та доповнення у вказаний акт, внаслідок чого фактично нею було створено ще один (другий) акт опису та арешту майна, який вже було датовано 28.01.2016, який фактично понятими ОСОБА_5, ОСОБА_6, представником ДП «Сетам» ОСОБА_7 та представником стягувача Шпак Т. В. повторно не підписувався, оскільки вказані особи ставили свої підписи лише в акті, який датовано 28.12.2016;

- зі змісту акту, який датовано 28.01.2016, вбачається, що в ньому кількість описаного та арештованого майна (94 предмета) відрізняється від тієї кількості майна, яке було зазначено в акті опису та арешту майна, який датовано 28.12.2016 (93 предмета), тобто в акті, який датовано 28.01.2016, державним виконавцем було додатково самовільно вписано описане та арештоване майно, яке не було зазначено у акті, який датовано 28.12.2016, що є порушенням п. 5.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 та п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Заявник посилається на порушення державним виконавцем п. 5 ст. 20, ст. ст 52, 66 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, п.п. 1.5.2, 2.8, 2.11.2, 4.2.1, 4.2.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Ухвалою від 01.04.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, та що згідно з ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав повністю, представник позивача проти її задоволення заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015, повний текст якого складений 16.11.2015, у справі №910/24113/15 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 005 669,20 грн. основного боргу, 119 412,03 грн. пені, 12 340,29 грн., 3% річних, 225 002,18 грн. штрафу та 20 436,35 грн. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення, 27.11.2015 Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/24113 (далі Наказ) (а.с. 272 т. 1), який з заявою № 144 від 03.12.2015 про відкриття виконавчого провадження (а.с. 225-226 т. 2) пред'явлено позивачем до виконання до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі Відділ ДВС).

У вказаній заяві позивач, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача.

На виконання Наказу, постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2015 ВП № 49592273 (а.с. 223-224 т. 2) державним виконавцем Відділу ДВС відкрите виконавче провадження з виконання Наказу, запропоновано відповідачу в строк до 16.12.2015 самостійно виконати рішення суду та повідомлено про те, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк воно буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з відповідача виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

24.12.2015 до Відділу ДВС надійшла заява позивача № 160 від 23.12.2015 (а.с. 191 т. 2), в якій він повідомив про невиконання відповідачем рішення суду у цій справі в добровільному порядку, з огляду на що просив виконати рішення суду в примусовому порядку зі стягненням з відповідача виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, та повідомив про те, що рухоме майно, що належить відповідачу, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ярославська 56-А, додавши відповідний перелік майна.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.12.2015 (а.с. 188 т. 2) накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 1 521 146,05 грн.

З огляду на те, що рухоме майно, що належить відповідачу знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ярославська 56-А, про що Відділ ДВС було повідомлено позивачем у вищезгаданій заяві № 160 від 23.12.2015, державним виконавцем Відділу ДВС направлено відповідачу, позивачу та ДП «Сетам» вимогу державного виконавця № 1220/8 від 19.01.2016 (а.с. 185 т. 2), якою відповідача зобов'язано надати 28.01.2016 об 10:00 год. доступ державному виконавцю до приміщення для проведення опису та арешту майна, а ДП «Сетам» - забезпечити участь представника під час проведення вказаних виконавчих дій за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 58, а також прийняття на зберігання та вивіз до приміщення підприємства описаного майна.

Листом від 19.01.2016 (а.с. 186 т. 2) заступник начальника Оболонського РУЮ м. Києва - начальник Відділу ДВС повідомив Начальника ВДВС Подільського районного управління юстиції у місті Києві про те, що 28.01.2016 будуть проведені виконавчі дії за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 58, що по територіальній підсудності відноситься до ВДВС Подільського районного управління юстиції у місті Києві.

28.01.2016 державним виконавцем Відділу ДВС Малько Ж.С. проведено опис й арешт майна боржника, про що складено відповідний акт опису й арешту майна від 28.01.2016 (а.с. 151-154, 46-49 т. 2).

Звертаючись до суду з цією скаргою, відповідач просить визнати незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, а також визнати незаконним акт опису й арешту майна, який датований 28.12.2016.

Проте, в наданих Відділом ДВС копіях виконавчого провадження № 1954/8 1220/-16 на 58 аркушах (а.с. 44-102 т. 2) та на 93 аркушах (а.с. 138-231 т. 2), які засвідчені підписом заступника начальника Відділу ДВС та скріплені печаткою Відділу ДВС, слідує, що в матеріалах вказаного виконавчого провадження відсутній акт опису й арешту майна, який датовано 28.12.2016, а міститься акт опису й арешту майна, який датовано 28.01.2016.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факт наявності акту опису й арешту майна, який датовано 28.12.2016, має бути підтверджений оригіналом вказаного акту.

Заявником до скарги від 06.02.2016 додано фотокопію Акту опису й арешту майна, датованого 28.12.2016, проте матеріали справи не містять доказів складання і існування оригіналу акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, а відтак, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність складення такого акту.

Вказані обставини, а саме відсутність акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, унеможливлюють розгляд поданої відповідачем скарги на дії Відділу ДВС, предметом розгляду у якій, фактично, є вимоги про визнання незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача, за наслідками якого складений документ, якого не існує, та визнання незаконним такого (неіснуючого) документу.

Водночас колегія суддів враховує, що в поданій суду першої інстанції заяві про зміну предмета скарги (а.с. 251-253 т. 2) відповідачем було заявлено вимоги як про визнання незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, та визнання незаконним акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2016, так і про визнання незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016, та визнання незаконним акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016, тобто, фактично, відповідач не ототожнює акт опису й арешту майна від 28.12.2016 та від 28.01.2016, вважаючи, що це два різні документи.

Вказане підтверджується й відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 у справі № 910/24113/15, зі змісту якої слідує, що 29.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга відповідача на дії Відділу ДВС, у якій відповідач просить визнати незаконними дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016, та визнання незаконним акту опису й арешту майна, який датований 28.01.2016, тобто відповідачем, фактично, окремо оскаржено як акт опису та арешту майна від 28.12.2016, так і акт опису й арешту майна від 28.01.2016.

Про факт неототожнення відповідачем акту від 28.12.2016 та від 28.01.2016 та оскарження у цій скарзі саме акту від 28.12.2016 свідчать й викладені відповідачем в апеляційній скарзі пояснення щодо відмінності вказаних актів як підстави для визнання незаконним саме акту від 28.12.2016.

Отже, враховуючи, що у скарзі від 06.02.2015, ухвала, винесена за наслідками розгляду якої є предметом апеляційного перегляду, заявником оскаржуються дії Відділу ДВС щодо проведення опису й арешту майна відповідача із складанням документу, якого не існує, а також сам такий документ, у задоволенні такої скарги слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у цій скарзі є саме акт від 28.12.2016, всі надані відповідачем заперечення щодо акту від 28.01.2016 (в тому числі щодо ймовірного внесення державним виконавцем Відділу ДВС у вказаний акт після підписання його понятими, представником ДП «Сетам», представником позивача та самим державним виконавцем самовільно, без узгодження з зазначеними вище особами виправлень та доповнень) колегією суддів не приймаються та не розглядаються.

Ухвала суду першої інстанції, якою відхилено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення опису й арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» та складання акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2015, та визнання незаконним акту опису й арешту майна, який датований 28.12.2015, незалежно від підстав її ухвалення, залишається без змін, правові підстави для її скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/24113/15 про відхилення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, ст. ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Піано Клаб» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/24113/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/24113/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/24113/15.

Повний текст постанови складено: 15.04.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха