ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"25" квітня 2016 р. Справа № 11/129 (2003р.)

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

у справі

за позовом: Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м.Київ

до: Інституту тваринництва степових районів ім.М.Ф.Іванова "Асканія-Нова", смт.Асканія Нова Херсонської області

про стягнення 2902633 грн. 32коп.

розглянув заяву Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про зміну способу виконання рішення.

Описова частина ухвали.

Про обставини справи зазначено в рішенні суду від 22.05.2003р., яким позовні вимоги у справі задоволено, постановлено стягнути з Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф.Іванова "Асканія-Нова" на користь Української державної інноваційної компанії в особі Херсонського регіонального відділення 2250000грн. боргу, 507636,99грн. відсотків, 47810грн. на відшкодування втрат від інфляції, 15728,80грн. у якості 3% річних, 71945,19грн. пені, а всього 2893120,98грн. за рахунок майна набутого за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружніх коливань.

Ухвалою суду від 10.09.2009р. на стадії розгляду скарги позивача на дії органу державної виконавчої служби здійснено заміну позивача правонаступником - Державною інноваційною фінансово-кредитною установою.

Ухвалою суду від 13.04.2016р. прийнято до розгляду заяву Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про зміну способу виконання рішення суду (вх. № 3634/16 від 12.04.2016р.). За цією заявою позивач просить змінити спосіб виконання рішення суду на стягнення коштів зі стягнення коштів за рахунок обладнання.

Заява мотивована даними про невиконання рішення суду на 2845950,61грн., твердженнями про відсутність у боржника майна, на яке необхідно звернути стягнення, обґрунтована посиланнями на зміст постанови державного виконавця від 26.05.2015р. щодо відсутності у боржника майна, на яке слід звернути стягнення.

Відповідач належно повідомлений про час і місце розгляду заяви направленням копії ухвали суду від 13.04.2016р. про прийняття заяви до провадження та призначення її розгляду на 24.04.2016р. об 11год. 00хв., про що свідчить залучений до справи витяг з поштового реєстру.

Відповідач не використав свого права за ст.22 ГПК України на участь у судовому засіданні.

У день судового засідання 25.04.2016р. до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду заяви, мотивоване перебуванням юрисконсульта у відрядженні в Національній академії аграрних наук з приводу укладення статутних документів у новій редакції. Посилань на докази клопотання не містить, доказів не додано до клопотання.

Відповідач не проявив свого відношення до заяви.

Судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представників сторін або представника сторони в судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи, якщо така неявка перешкоджає розгляду справи.

Передбачений ст.121 ГПК України 10-денний строк на розгляд заяви закінчився. Відповідач, як зазначено, не проявив відношення до заяви, не наводив заперечень проти неї.

Неявка представника відповідача не унеможливлює вирішення по суті цієї заяви.

Нереалізація відповідачем права на участь представника в судовому засіданні за ст.22 ГПК України також не кваліфікується у якості підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні т.і.). При цьому суд виходить з того, що такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно зі ст.28 ГПК України з числа як своїх представників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Враховуючи викладене, обставини справи, наведені роз'яснення Вищого господарського суду України суд відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

С у д в с т а н о в и в:

Як зазначено в описовій частині цієї ухвали рішенням суду від 22.05.2003р. за результатами розгляду позову постановлено стягнути з відповідача на користь позивача загалом 2893120,98грн. за рахунок майна, набутого за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружніх коливань.

Як слідує з рішення від 22.05.2003р. судом задоволено визнаний відповідачем позов про стягнення коштів за рахунок набутого за ним майна на підставі п.2.5 договору № 018, за яким про невиконанні підприємством (відповідач) зобов'язань з повернення коштів перед інвестором (позивач) підприємство зобов'язано передати набуте майно інвестору.

Поряд з цим за п.4.9 договору, копія якого залучена до справи, підприємство мало обов'язок повернути інвестору його вклад за планом повернення платежів, останній з яких - не пізніше 30.06.2001р.

Рішення суду мотивоване встановленими обставинами порушення грошових зобов'язань боржником, застосуванням норм договору та ст.161, 214, 72, 179 ЦК УРСР.

Заява позивача про зміну способу виконання рішення підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може змінити спосіб виконання рішення.

У справі є дані щодо неможливості виконання рішення суду та щодо винятковості обставин, які слід кваліфікувати за підстави для заявленої позивачем зміни способу виконання рішення суду.

Як слідує з постанови відділу державної виконавчої служби (ВДВС) Чаплинського районного управління юстиції (РУЮ) від 26.05.2015р. (а.с.19) про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 46438984), майно, що набуте за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., та на яке необхідно звернути стягнення, у боржника відсутнє.

За наявною у справі копією постанови від 05.02.2013р. органу ДВС про повернення цього ж виконавчого документа стягувачу (ВП № 30735364) за одним з попередніх звернень його до виконання зазначено таке: "все обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружніх коливань, на яке необхідно звернути стягнення, реалізовано при попередньому пред'явленні виконавчого документа до виконання (окрім агрегату керування та контролю АУК-001 (три шафи) та агрегату сушки СВУ АСШ, які згідно висновку експерта від 25.01.2013р. визнані неліквідними та такими, що не підлягають реалізації".

У цій постанові зазначено про те, що залишок заборгованості з наказу суду після реалізації майна склав 2845950,61грн.

В постанові начальника ВДВС Чаплинського РУЮ ОСОБА_2 від 06.05.2014р. "про результати перевірки виконавчого провадження" зазначено, що до цієї дати виконавчий документ у справі № 11/129 пред'являвся до виконання 10 разів, в результаті здійснено назване часткове виконання рішення суду.

Після вказаної постанови "про результати перевірки...", як зазначено, виконавчий документ повернуто стягувачу за відсутністю майна, на яке слід звертати стягнення, у боржника після вчинення звернення стягнення на нього за попереднім зверненням наказу до виконання.

Таким чином, за результатами десяти звернень стягувачем наказу до виконання звернуто стягнення на зазначене у наказі майно, сума за невиконаною частиною наказу становить 2845950,61грн. з 2893120,98грн., що зазначені там первісно, а майна, за рахунок якого постановлено стягнути кошти за наказом, у боржника нема.

Наказ видавався судом 03.06.2003р. Через 12 років 10 місяців і 22 дні після цього на користь стягувача не стягнуто 2845950,61грн. за судовим рішенням з 2893120,98грн. там зазначених. Ухвалою суду від 29.10.2003р. визнавались такими, що не відповідають вимогам закону дії органу ДВС з відмови 20.08.2003р. у відкритті виконавчого провадження, а іншою ухвалою - від 10.09.2009р. - дії того ж органу щодо повернення стягувачу 14.08.2009р. наказу без виконання, а вже названою постановою начальника ВДВС від 06.05.2014р. скасовувалась постанова державного виконавця від 19.03.2014р. також про відмову у відкритті виконавчого провадження за черговим зверненням стягувачем наказу до виконання.

Відсутність майна, за рахунок якого постановлено стягнути кошти свідчить про неможливість виконання рішення щодо суми 2845950,61грн., а ця ж відсутність з даними про вказану значну тривалість невиконання судового рішення в цій частині свідчить про винятковість обставин - підстав для зміни способу виконання рішення щодо суми 2845950,61грн. на стягнення коштів зі стягнення коштів за рахунок певного майна.

Обов'язковість рішення віднесена до основних засад правосуддя за ст.129 Конституції України.

Відповідно до ст.13 Європейської Конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.) кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі.

Таким засобом у оцінюваній тепер у справі ситуації є зміна способу виконання рішення за заявою стягувача.

Захищуваним правом у цьому разі є право позивача на мирне володіння майном, яким у значенні ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції є кошти у розмірі 2845950,61грн. Підстав щодо позбавлення позивача цих коштів у інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, нема.

За ст.1 Конвенції кожному, хто перебуває під юрисдикцією Високих Договірних Сторін, однією з яких є і Україна, гарантуються певні права за Конвенцією, у т.ч. право на справедливий суд і на ефективний засіб правового захисту.

Приймаючи цю ухвалу суд врахував правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1829цс15, висловлену з постановою від 25.11.2015р. Ця правова позиція така:

"Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

У частині першій ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст.373 ЦПК України.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений".

Відтак зміною способу виконання рішення щодо обставин справи буде вважатися визначення таким новим способом стягнення власне коштів як нового заходу для реалізації рішення при неможливості виконання рішення за способом стягнення коштів за рахунок певного майна.

Суд прийняв до уваги, що обидва ці способи виконання рішення є реалізацією одного способу захисту за ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України щодо присудження до виконання обов'язку. А договором, як зазначено, обов'язком позивача визначено і стягнення власне коштів, і стягнення коштів за рахунок певного майна.

Приписуване за цією ухвалою за зміною способу виконання рішення стягнення коштів є іншою реалізацією того ж способу захисту, а не якимось іншим способом захисту, як то, збитками, шкодою т.і.

Поряд з цим, суд відхилив клопотання позивача про видачу нового наказу у справі, оскільки підлягає виконанню раніше виданий наказ, але у спосіб, визначений цією ухвалою.

Суд, відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення" зазначає, що ця ухвала набирає законної сили в день її винесення 25.04.2016р. незалежно від того, буде чи не буде її оскаржено в апеляційному порядку, а відповідно до припису державного виконавця у згаданій постанові про повернення виконавчого документа стягувача від 26.05.2015р. виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 26.05.2016р.

Керуючись ст.86 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Задовольнити заяву позивача про зміну способу виконання рішення.

2. Змінити спосіб виконання щодо частини, що залишається невиконаною, а саме, щодо суми 2845950грн. 61коп., на стягнення власне коштів у сумі 2845950грн. 61коп. зі стягнення цих коштів за рахунок певного іншого майна.

3. Відхилити клопотання позивача про видачу нового наказу у справі.

Ця ухвала набрала законної сили 25.04.2016р. (п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення").

Суддя В.В. Чернявський