КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа№ 910/1902/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Бордюженко М.М.

від відповідача - Каленська М.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Арго-Експрес-Сервіс» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 02.03.2016 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного підприємства «Арго-Експрес-Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2016 припинено провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 02.03.2016 справу передати до Господарського суду м. Києва для розгляду по суті та прийняття рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ, апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судове засідання 14.04.2016 з`явилися представники сторін та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2016 припинено провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Вказана ухвала місцевим судом обґрунтована тим, що оскільки в процесі розгляду спору в суді позивачем було фактично виконано виконавчий напис нотаріуса, предмет спору на даний час є відсутнім.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією місцевого суду, враховуючи наступне.

Як вбачається із поданої позивачем позовної заяви, він просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки, на його думку, нотаріусом було вчинено порушення приписів норм чинного законодавства, з урахуванням відсутності між сторонами безспірності вимог, що виключає можливість вчинення виконавчого напису як такого.

В той же час, звертаючись із клопотанням про припинення провадження по справі у зв`язку з відсутність предмету спору, відповідачем надано обґрунтування того, що станом на 26.02.2016 позивачем здійснено поставку зерна відповідачу, про що складені та підписані відповідні акти передавання-приймання зерна, а отже фактично позивачем виконаний виконавчий напис.

Крім того, ним подана до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заява про повернення без виконання виконавчий документ: виконавчий напис приватного нотаріуса.

Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу суду про припинення провадження по справі в зв`язку з відсутністю предмету спору не дослідив в повному обсязі підстав заявленого позивачем позову та помилково ототожнив факт поставки зерна позивачем в процесі знаходження справи у проваджені господарського суду як підставу для звернення ПП «Агро-Експрес-Сервіс».

Так, як зазначалось вище, предметом спору в рамках даної справи між сторонами є вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі відповідного звернення ПАТ «Аграрний фонд», який, на думку позивача, має бути визнаний таким, що не підлягає задоволенню.

Підставами позову є те, що приватним нотаріусом вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про нотаріат», що, на переконання позивача, є безумовною підставою для визнання такого напису таким, що не підлягаю виконанню.

Так, в обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначав про те, що відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Позивач зазначав про те, що відповідачу та нотаріусу, яким вчинено виконавчий напис, було відомо про існування спору між сторонами стосовно розміру боргу позивача перед відповідачем, тобто наявність факту відсутності безпірності вимог останнього до позивача.

Натомість, клопотання відповідача обґрунтовано лише тим, що позивачем здійснена поставка зерна відповідачу, що підтверджено відповідними документами, а отже спір наданий час між сторонами відсутній.

Проте, в рамках даної конкретної справи спір між сторонами виник не з підстави невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором стосовно поставки зерну відповідачу, а з підстав неправомірного вчинення приватним нотаріусом, на думку позивача, дій щодо видачі виконавчого напису, який є виконавчим документом, згідно приписів чинного законодавства України.

Тобто на даний час так і не вирішено питання правомірності чи ні вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, він є дійсним та таким, що підлягає виконанню, з огляду на приписи ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилання відповідача на те, що ним подана заява до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заява про повернення без виконання виконавчий документ: виконавчий напис приватного нотаріуса не означає автоматично те, що такий документ в майбутньому не буде поданий стягувачем державному виконавцю знову, оскільки відповідно до ч.5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Тобто, поставка позивачем зерна відповідачу на виконання умов договору, не зважаючи на те, що не вчинення позивачем саме такої дії стало підставою для звернення із відповідною заявою до приватного нотаріуса, в даному конкретному випадку, не може бути підставою для припинення провадження по справі, з урахуванням іншого предмету спору між сторонами.

Отже, зважаючи на все вище викладе, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відсутності предмету спору між сторонами, не дослідив всіх наявних обставин справи та доказів, наданих представниками сторін як на обґрунтування вимог так і заперечень та передчасно застосував до вказаних правовідносин п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно із п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційна скарга Приватного підприємства «Арго-Експрес-Сервіс» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 скасуванню.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Арго-Експрес-Сервіс» - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 про припинення провадження по справі № 910/1902/16 - скасувати.

Справу направити до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті позову Приватного підприємства «Арго-Експрес-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Матеріали справи № 910/1902/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов