ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.16р. Справа № 904/550/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство", с. Вільне, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Павлоградської районної державної адміністрації, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

відповідача-2: Селянського (фермерського) господарства "Ставки", с. Кочережки, Дніпропетровська обл.

відповідача-3: Приватного підприємства "Фірма "Комус", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

про визнання недійсним розпоряджень Павлоградської районної державної адміністрації № 128р-03 від 12.03.2003 р., № 275р-03 від 15.05.2003 р., № 198-р-04 від 07.04.2004 р., № 296-р-04 від 21.05.2004 р. та договору оренди земельної ділянки від 15.04.2004 р.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, керівник;

Від відповідача-1: ОСОБА_2, дов. № 01-16-103/0/334-16 від 20.01.2016р., головний спеціаліст із правового забезпечення;

Від відповідача-2: ОСОБА_3, дов. б/н від 28.10.2015 р., представник;

Від відповідача-3: ОСОБА_4, дов. б/н від 17.02.16 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про скасування Розпоряджень голови Павлоградської райдержадміністрації № 128р-03 від 12.03.2003 року "Про переоформлення права постійного користування землею", № 275р-03 від 15.05.2003 року "Про надання дозволу на відведення земель водного фонду в оренду для рибогосподарських потреб", № 198-р-04 від 07.04.2004 року про надання в оренду земель водного фонду селянському фермерському господарству "Ставки", № 296-р-04 від 21.05.2004 року про надання в оренду земельної ділянки Приватному підприємству "Фірма "Комус"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.04.2004 р., укладеного між Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Селянським фермерським господарством "Ставки".

Павлоградська районна державна адміністрація позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивач добровільно відмовився від права постійного користування земельною ділянкою, площею 115, 901 га, подавши до Павлоградської районної державної адміністрації заяву від 05.02.2003 р.

З огляду на зазначене, перший відповідач вважає, що розпорядження голови Районної державної адміністрації від 12.03.2003 р. № 128р-03, як і розпорядження № 275р-03 від 15.05.2003 р., № 198-р-04 від 07.04.2004 р., № 296-р-04 від 21.05.2004 р., були видані з дотриманням вимог чинного законодавства, в зв'язку з чим просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог.

Селянське фермерське господарство "Ставки", не визнаючи заявлені позивачем вимоги, посилається на їх безпідставність, в зв'язку з тим, що на момент передачі земельної ділянки в користування СФГ "Ставки" у позивача не було на неї жодних прав, оскільки, відповідним розпорядженням голови Павлоградської районної державної адміністрації від 12.03.2003 р. № 128р-03 було скасовано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 115, 901 га.

Розпорядженням від 15.05.2003 р. № 275р-03 останньому було надано дозвіл на оформлення матеріалів по відведенню земель водного фонду для рибогосподарських потреб.

Крім того, другим відповідачем у відзиві на позов зроблено заяву про застосування до позовних вимог про визнання недійсним договору, строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності до позовних вимог в цілому, в судовому засіданні заявлено усне клопотання представником ПП "Фірма "Комус", яким письмового відзиву на позов надано не було.

28.03.16 р. від першого та другого відповідачів надійшли клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду господарським судом справи № 904/2011/16 про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею та зобовязання повернути другий примірник акту.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість же розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, державний акт на право постійного користування землею, із позовом про скасування якого звертається другий відповідач у справі № 904/2011/16, 12.03.2003 р. вже скасовано останнім відповідно до розпорядженням № 128р-03, яке є предметом оскарження у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вирішення спору у справі № 904/2011/16 не є перешкодою для встановлення судом, відповідно до ст. 43 ГПК України, істотних обставин у справі № 904/550/16 при її розгляді, а отже, обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі, з огляду на положення ч. 1 ст. 79 ГПК України, не є підставами для зупинення провадження у дані справі.

18.04.16 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 1999 року Кочережківською сільською радою народних депутатів Павлоградського району був виданий Новомосковському рибгоспу Державний акт на право постійного користування землею 115.901 га в межах згідно плану землекористування, для розміщення ставків, вказаний сільською радою в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 158.

У відповідності до плану приватизації, затвердженої наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 11 серпня 1999 року за №12/338-АО Про створення відкритого акціонерного товариства Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство Новомосковське державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство було перетворено у Відкрите акціонерне товариство Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" (Позивач), засновником якого виступає Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

До статутного фонду позивача не увійшли деякі об'єкти державної власності, зокрема, й землі водного фонду, які згідно земельного законодавства не підлягають приватизації, наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 26 квітня 2001 року №12/496-АД правлінню товариства доручено підготувати документи для укладення договору оренди майна строком на 1 рік. Такий договір оренди землі було укладено починаючи з 01.04.2001 року.

06.02.2003 року голова правління підприємства позивача звернувся до Павлоградської РДА (Перший відповідач) із завою про вилучення земельної ділянки площею 115.901 га та скасування Державного акту на право постійного користування землею із її подальшою передачею в оренду заявнику, у зв'язку з реформування Земельного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакцій чинній на час виникнення спірних відносин, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити в установленому порядку право власності або право оренди на них.

Вважаючи необхідним виконати вимоги зазначених вище перехідних положень Земельного кодексу, позивач звернувся до Павлоградської РДА із заявою про вилучення земельної ділянки із подальшою передачею її в оренду.

Павлоградською РДА розпорядженням Про переоформлення права постійного користування землею від 12.03.2003 року №128р-03 відмінено акт на право користування землею площею 115.901 га, виданий Новомосковському рибгоспу 22 березня 1999 року та п. 3 цього ж розпорядження передбачено розглянути на черговому засіданні комісії з надання водних об'єктів в оренду питання про надання вищезазначених земель в оренду на загальних засадах.

На підставі рішення комісії з надання об'єктів водного фонду в оренду головою Павлоградської РДА розпорядженням від 15 травня 2003 року №275р-03 надано дозвіл на оформлення матеріалів по відведенню земель водного фонду для рибогосподарських потреб на території Кочережківської сільської ради Приватному підприємству Комус (Третій відповідач) площею 75,6 га в оренду на 20 років та Фермерському господарську Ставки (Другий відповідач), площею 35 га в оренду на 1 рік з наступним продовженням договору оренди до 20 років.

Розпорядженням голови Павлоградської РДА від 07.04.2004 року № 198р-04 Про надання земельної ділянки з земель водного фонду для рибогосподарських потреб, було затверджено проект відведення земельної ділянки водного фонду площею 46, 98 та ФГ Ставки та надано в оренду строком на 20 років земельну ділянку водного фонду, що розташована на території Кочережківської сільської ради (за межами населеного пункту) загальною площею 46.98 га (в.т.ч. площа водного дзеркала 30.7 га, прибережної смуги 16.28 га) для рибогосподарських потреб.

15.04.2004 року між Павлоградською РДА та Селянсько-фермерським господарством Ставки укладено договір оренди земельної ділянки площею 46.98 га, що розташована на території Кочережківської сільської ради строком на 20 років.

Розпорядженням голови Павлоградської РДА від 21.05.2014 року №296-р-04 Про надання земельної ділянки з земель водного фонду для рибогосподарських потреб було затверджено проект відведення земельної ділянки водного фонду площею 98.4968 га ПП Фірма Комус та надано в оренду строком на 20 років земельну ділянку водного фонду, що розташована на території Кочережківської сільської ради (за межами населеного пункту) загальною площею 98,4968 га (в т.ч. під ставком 74.345 га) для рибогосподарських потреб.

25.05.2004 року між Павлоградською РДА та ПП Фірма Комус було укладено договір оренди земельної ділянки площею 98.4968 га, що розташована на території Кочережківської сільської ради строком на 20 років.

Звертаючись із даним позовом, позивач оскаржує правомірність прийнятих Павлоградською РДА розпоряджень №128р-03 Про переоформлення права постійного користування землею, №275р-03 Про надання дозволу на відведення земель водного фонду в оренду для рибогосподарських потреб, №198р-04 Про надання в оренду земель водного фонду селянсько-фермерському господарству Ставки та №296р-04 Про надання в оренду земельної ділянки Приватному підприємству Фірма Комус, посилаючись на те, що до компетенції першого відповідача не належить питання розпорядження водними об'єктами місцевого значення.

Крім того, позивач зазначає, що на спірних земельних ділянках знаходиться нерухомість - гідротехнічні споруди, які належать останньому і до яких останній не має доступу.

З огляду на викладене, позивач вважає, що першим відповідачем порушено порядок вилучення земельних ділянок, а саме, вимоги ст. 149 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим просить скасувати спірні розпорядження, а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі зазначених розпоряджень.

Заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно із ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідності до ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених цим Кодексом; д) підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст; е) здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок; є) координація діяльності державних органів земельних ресурсів; ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

В свою чергу, у відповідності до ст. 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Отже, при вирішенні питань пов'язаних з розпорядженням земельними ділянками, надання дозволів на передачу окремих земель в оренду або припинення права на користування земельною ділянкою, в тому числі щодо земель водного фонду, повноважені органи зобов'язані діяти у відповідності до Земельного кодексу України та інших нормативних актів, що не суперечать приписам Земельного кодексу України.

Як вже зазначалось, у відповідності до ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакцій чинній на час виникнення спірних відносин, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити в установленому порядку право власності або право оренди на них.

Позивач звернувся до Павлоградської РДА із завою про вилучення земельної ділянки із подальшою передачею її в оренду на виконання ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Павлоградська РДА розглянула питання щодо вилучення земельної спірної ділянки із прийняттям відповідного розпорядження Про переоформлення права постійного користування землею від 12.03.2003 року №128р-03, яким відмінила державний акт на землю, а також визнала необхідним вирішити питання щодо передачі земельної ділянки в оренду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У відповідності до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів лише для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

В свою чергу, у відповідності до ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Крім того, ст. 8 Водного кодексу України встановлено, що до відання Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських Рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження водними об'єктами місцевого значення.

Отже, чинним на час виникнення спірних відносин Земельним та Водним кодексами, питання щодо вилучення земельної ділянки за межами належних пунктів для всіх потреб, а також об'єктів водного фонду було віднесено, до повноважень саме обласних державних адміністрацій.

Проте, відповідач, який є районною державною адміністрацію вийшовши за межі власних повноважень розглянув та вирішив заяву позивача.

Відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з урахуванням приписів чинного законодавства, з огляду на те, що головою Павлоградської РДА було прийнято розпорядження Про переоформлення права постійного користування землею від 12.03.2003 року №128р-03 не на підставі Закону та не в межах власних повноважень, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження від 12.03.2003 року №128р-03 є незаконним , у зв'язку з чим, підлягає скасуванню.

Крім того, протиправність розпорядження першого відповідача від 12.03.2003 року №128р-03 свідчить про невідповідність Закону розпоряджень голови Павлоградської РДА №275р-03 Про надання дозволу на відведення земель водного фонду в оренду для рибогосподарських потреб, №198р-04 Про надання в оренду земель водного фонду селянсько-фермерському господарству Ставки та №296р-04 Про надання в оренду земельної ділянки Приватному підприємству Фірма Комус, оскільки, подальше розпорядження земельною ділянкою було здійснено на підставі її незаконного вилучення.

Більш того, як вже зазначалось, відповідно до наказу Регіонального відділення фонду Державного майна України по Дніпропетровській області від 11 серпня 1999 року за №12/338-АО Про створення відкритого акціонерного товариства Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство Новомосковське державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство було перетворено у Відкрите акціонерне товариство Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство, засновником якого виступає Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області. В подальшому правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" (п. 1.4. Статуту).

Як вже зазначено вище, що 22 березня 1999 року Кочережківською сільською радою народних депутатів Павлоградського району був виданий Новомосковському рибгоспу Державний акт на право постійного користування землею 115.901 га в межах згідно плану землекористування, для розміщення ставків.

Відповідно до згаданого наказу від 11 серпня 1999 року за №12/338-АО та передавального акту, ПАТ Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство є правонаступником державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства.

У відповідності до приписів земельного законодавства, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Оскільки, позивач є правонаступником державного підприємства, яке мало право постійного користування спірною земельною ділянку він отримав всі його права та обов'язки.

В подальшому, у зв'язку з відсутністю правових підстав перебування в постійному користуванні у позивача земельної ділянки, він відмовившись від права постійного користування землею в порядку переоформлення цього права виявив бажання укласти договір оренди земельної ділянки строком на 1 рік із подальшою пролонгацією.

За загальним правилом земельного законодавства колишній користувач або орендар, має першочергове право на отримання земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, якщо він заявляє про таке бажання.

В даному випадку, відповідач не звернув увагу на те, що позивач як правонаступник користувача земельною ділянкою, який фактично відмовився від права користування землею суто в порядку переоформлення права користування землею з права постійного користування на право оренди, заявив бажання і в подальшому користуватись земельною ділянкою на визначених законом підстава. Натомість відповідачем проведено розгляд спеціальною комісію декількох заяв претендентів на отримання в користування земельної ділянки водного фонду площею 115.901 га на території Кочережківської сільської ради на загальних підставах, але й без проведення аукціону або тендеру.

Отже, суд приходить до висновку що розпорядження голови Павлоградської РДА, якими фактично визначено орендарів земельних ділянок прийняті без дотримання вимог та принципі чинного земельного законодавства.

На це вказує також, той факт, що першим відповідачем проігноровано наявність на земельній ділянці майна, будівель та гідротехнічних споруд, що знаходяться в користуванні позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного суду України, іншим актам законодавства, скасовуються Президентом України, Кабінетом міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно п. 2 Роз'яснень президії Вищого Арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 з наступними змінами підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняття відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача по справі.

Враховуючи, що акти ненормативного характеру, якими є Розпорядження Павлоградської районної державної адміністрації № 128р-03 від 12.03.2003 р., № 275р-03 від 15.05.2003 р., № 198-р-04 від 07.04.2004 р., № 296-р-04 від 21.05.2004 р., не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права і охоронювані законом інтереси позивача, підлягають визнанню недійсними, тобто скасуванню.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо скасування розпоряджень Павлоградської районної державної адміністрації № 128р-03 від 12.03.2003 р., № 275р-03 від 15.05.2003 р., № 198р-04 від 07.04.2004 р., № 296р-04 від 21.05.2004 р. слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання першого відповідача на добровільну відмову позивача від земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки, останнім не надано доказів, як б то підтверджували.

Заява позивача від 05.02.2003 р., яка залучена до матеріалів справи, містить прохання про вилучення земельної ділянки із постійного користування для подальшого надання її в оренду.

Правомірними є і вимоги позивача щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.04.2004 р., укладеного між Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Селянським фермерським господарством "Ставки".

Так, згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п.1.ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, укладення договору оренди земельної ділянки за відсутності такого рішення є порушенням вимог законодавства.

Аналогічна думка викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду від 30.11.2007 року № 01-8/918 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендою земельних ділянок (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)".

При розгляді даного спору, судом встановлено, що розпорядження Павлоградської районної державної адміністрації, на підставі яких укладено спірний договір, є такими, що не відповідають вимогам закону, зважаючи на те, що вони прийняті районною державною адміністрацією з перевищенням меж власних повноважень.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо визнання договору оренди земельної ділянки від 15.04.2004 р. недійсним, є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідачами письмово та усно заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже було зазначено вище, відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності.

При зверненні до суду із даним позовом, позивач просить відновити пропущений строк позовної давності, посилаючись на поважність причин такого пропуску, з огляду на те, що розгляд судової справи триває вже 12 років і за цей тривалий час, справа знаходилась в судах різних інстанцій, та розглядалась на підставі різних юрисдикцій.

Про вказані в заяві обставини причин пропуску строку позовної давності, з посиланням на їх поважність, наголошував і представник позивача в судовому засіданні, при обговоренні заяви відповідачів.

Розглядаючи зазначені вище заяви відносно пропуску позовної давності та причини, що стали підставою для такого пропуску, господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто, наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (аналогічна правова позиція наведена в постанові пленуму Вищого господарського суду України N 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Так, як свідчать матеріали справи, позивач дізнавшись про прийняття першим відповідачем в 2003 р. розпоряджень № 128р-03 від 12.03.2003 р. та № 275р-03 від 15.05.2003 р., звернувся в 2004 р. до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про скасування незаконних розпоряджень.

Як вірно зазначив позивач, розгляд його позовних вимог щодо скасування розпоряджень першого відповідача, (як прийнятих в 2003 р., так і тих, що були прийняті в подальшому в 2004 р.) тривалий час знаходився судах різних інстанцій, та розглядався на підставі різних юрисдикцій, про що свідчать докази, залучені до матеріалів даної справи.

Лише в 2015 р. постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 р., спірні розпорядження Павлоградської РДА скасовані, з огляду на їх невідповідність чинному законодавству.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.12.2015 р., зазначену вище постанову скасовано, провадження у справі закрито в порядку адміністративного судочинства та роз'яснено ПАТ "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство", що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до вказаного роз'яснення позивач і звернувся з даним позовом до господарського суду Дніпропетровської області.

Зважаючи на те, що при розгляді даної справи встановлено, що право позивача порушено, а зазначені вище обставини свідчать про об'єктивну неможливість своєчасного подання даного позову, господарський суд визнає причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними, у зв'язку з чим пропущений строк підлягає поновленню, а порушене право є таким, що підлягає захисту.

Зважаючи на вище викладене, приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено наступне: якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на вище викладене, судові витрати підлягають покладенню на першого та другого відповідачів, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 17, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 8, 85 Водного кодекс України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст.35, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Скасувати Розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації №128р-03 від 12.03.2003 р. "Про переоформлення права постійного користування землею".

Скасувати Розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 275р-03 від 15.05.2003 р. "Про надання дозволу на відведення земель водного фонду в оренду для рибгосподарських потреб".

Скасувати Розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 198р-04 "Про надання в оренду земель водного фонду селянсько-фермерському господарству "Ставки".

Скасувати Розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 296р-04 "Про надання в оренду земельної ділянки Приватному підприємству "Фірма "Комус".

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15.04.2004 р., укладений між Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Селянським фермерським господарством "Ставки", посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстровано в реєстрі за № 275 та зареєстровано у ПРВ ДРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 16.04.2004 р. за № 41.

Стягнути з Павлоградської районної державної адміністрації (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Карла Маркса, 98, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" (51260, Дніпропетровська обл., с. Вільне, ) 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень) судового збору.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Ставки» (51451, Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Кочережки, вул. Шевченко, 86, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" (51260, Дніпропетровська обл., с. Вільне, ) 689 (шістсот вісімдесят девять гривень) судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 26.04.16 р.

Суддя ОСОБА_6