РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"18" квітня 2016 р. Справа № 914/3619/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Грязнов В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс»

на рішення господарського суду Рівненської області від « 24» грудня 2015 р.

у справі №914/3619/15 (суддя Політика Н.А.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АГРІТОН»

про визнання поруки припиненою

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2;

від відповідача - ОСОБА_3;

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 914/3619/15 задоволено позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрітон», про визнання поруки припиненою.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 10 грудня 2013 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» було укладено договір поруки №1-П, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрітон» щодо виконання зобов'язань боржником за договором поставки сільськогосподарської продукції №28-10-13 К від 28 жовтня 2013р., укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрітон» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» сторонами був погоджений строк виконання зобовязань ТзОВ «Агрітон» за основним договором - 20 грудня 2013 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд вказав на те, що, строк виконання зобов'язань ТзОВ «Агрітон» за основним договором становить 20 грудня 2013 року, а останнім днем строку виконання ТзОВ «Агрітон» зобов'язання з поставки товару за Основним договором припадав на 20 червня 2014 року.

Також судом було встановлено, що 29 квітня 2014 року між ТзОВ «КПК-АгроІнвест» та ТзОВ «Традєкс» укладено Угоду про відстрочення виконання зобов'язань.

В обгрунтування своїх висновків, суд зазначив, що порушення основного зобов'язання з поставки товару з боку ТзОВ «Агрітон», на користь ТзОВ «Традєкс» у вигляді його невиконання відбулося у зв'язку з не поставкою товару покупцю, починаючи з 21 червня 2014 року. Вказав на те, що Угоду про відстрочення виконання зобов'язань від 29.04.2014р. не можна вважати новим зобов'язальним правовідношенням, яке за своїм змістом (характером прав і обов'язків) відрізняється від попереднього зобов'язання. Відтак, суд дійшов висновку, що укладання угоди про відстрочення виконання зобовязань від 29 квітня 2014 року не призвело до припинення поруки.

За таких підстав, зокрема, посилаючить на те, що укладення Угоди від 29.04.2014р. не призвело до припинення поруки, а також з огляду на положення ст. 559 ЦК україни, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАДЄКС» звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 914/3619/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест» в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального права, а також, що висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своїх доводів скаржник вказує наступне:

ТзОВ «Традєкс» не заперечувало того факту, що порука є припиненою, а це відповідно засвідчує факт відсутності порушених прав та інтересів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест». На підтвердження вищевикладеного, відповідач надавав суду першої інстанції копію рішення господарського суду Львівської області від 05 листопада 2015 року у справі № 914/2698/15, однак судом першої інстанції не було прийнято до уваги такі доводи;

угода про відстрочення виконання зобовязань від 29 квітня 2014 року між ТзОВ «Традєкс» та ТзОВ «КПК-АгроІнвест» є абсолютно новим зобовязаним правовідношенням, оскільки цей правочин містить всі істотні умови, які сторони вважали за необхідне погодити, є таким, що складений у відповідності до чинного законодавства, містить нові положення, якими врегульовуються абсолютно нові права та обовязки сторін;

порука за своєю правовою природою є зобовязанням, у звязку із чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання визначені у главі 50 розділу 1 книги 5 ЦК України (в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін, тощо). В даному випадку, сторонами (ТзОВ «Традєкс» та ТзОВ «КПК-АгроІнвест») припинено поруку шляхом укладення нового правочину - Угоди про відстрочення виконання зобовязання від 29.04.2014р., яка відповідає вимогам чинного законодавства, є обовязковою для обох сторін такої угоди.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, відповідач вважає, що судом першої інстанції задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Позивач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

4 та 18 квітня 2016 року в судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Пояснила, що відсутній факт порушення прав позивача, оскільки відповідач визнав, той факт, що порука є припиненою і не заперечував цього. Представник наголосила, що у зв'язку із укладенням Угоди про відстрочення зобов'язань від 29 квітня 2014 року відбулася новація первісного зобов'язання за договором №28-10-13К від 28.10.2013 року.

З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 914/3619/15 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Пояснив, що основним зобов'язанням є поставка сільськогосподарської продукції, яке не є виконаним. Зазначив, що порука є припиненою, оскільки відповідач не звернувся з відповідною вимогою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КПК-АгроІнвест" протягом шестимісячного строку.

З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити, а оскаржене рішення скасувати, прийнявши нове рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 28 жовтня 2013 року ТзОВ «АГРІТОН» (продавець) та ТзОВ «Традєкс» (покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції N28-10-13 К (далі по тексту Основний договір) (а.с. 27-29).

Відповідно до п. 1.1. Основного договору, продавець зобовязується продати та передати, а покупець зобов'язується, оплатити та прийняти від продавця сільськогосподарську продукцію кукурудзу 3-го класу, урожаю 2013 року (надалі іменовану-«Товар») у термін і на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з п. 3.1. продавець зобовязується поставити 2 000 (дві тисячі) метричних тон Товару з опціоном +/- 10% за погодженням сторін.

Пунктом 4.1. Основного договору обумовлено, що ціна товару за одну метричну тонну становить 1 110 грн.

Сторонами у п. 5.2. був погоджений строк поставки товару до 20 грудня 2013 року.

Договір підписаний сторонами та скріплений відбитками їх печаток.

З рішення господарського суду Львівської області від 05.11.2015 р., поставнови Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2016ру справі № 914/2698/15 та пояснень представників сторін вбачаається, що ТзОВ «Традєкс» платіжними дорученнями № 696 від 30.10.2013р. на суму 300 000 грн. та № 697 від 30.10.2013р. на суму 1 920 000 грн. сплатило ТзОВ «Агрітон» 2 220 000 грн. за кукурудзу по основному договору.

ТзОВ «Агрітон» свої зобов'язання перед ТзОВ «Традєкс» з поставки кукурудзи 3-го класу в кількості 2000 (дві тисячі) тон не виконало.

В подальшому, 10 грудня 2013 року ТзОВ «КПК-АгроІнвест» (поручитель) та ТзОВ «Традєкс» (Кредитор) укладено договір поруки №1-П (далі по тексту - Договір поруки) (а.с. 25-26).

Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ТзОВ «Агрітон» щодо виконання зобов'язань боржником за основним договором.

Згідно з п. 1.2. Договору поруки у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 3.1. поручитель зобов'язаний у разі порушення Боржником обов'язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок Боржника перед Кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора в строк до 01 травня 2014 року шляхом поставки кукурудзи 3-го класу в кількості 2000 (дві тисячі) тон по ціні 1100,00 (одна тисяча сто десять) грн. за 1 тонну на загальну суму 2 220 000 (Два мільйони двісті двадцять тисяч) грн., що в перерахунку на дату проведення Кредитором передоплати за Товар згідно умов основного договору становить 270 000,00 (двісті сімдесят тисяч) дол. США. За згодою обох сторін можлива інша форма розрахунку, про що має бути підписано відповідну угоду.

Пунктами 4.2., 4.2.1., 4.2.3. Договору поруки передбачені випадки у яких припиняється порука, а саме: з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобовязання Кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Договір був підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Також матеріалами справи стверджується, що 29 квітня 2014 року між ТзОВ «КПК-АгроІнвест» та ТзОВ «Традєкс» було укладено Угоду про відстрочення виконання зобовязань (далі - Угода) (а.с. 49 - 50).

Згідно з п. 2 Угоди ТзОВ «КПК-АгроІнвест» бере на себе зобов'язання в рахунок погашення заборгованості ТзОВ «Агрітон» в розмірі 2 220 000 (два мільйони двісті двадцять тисяч) грн., що виникла на підставі Основного договору, і в перерахунку на дату проведення ТзОВ «Традєкс» передоплати за Товар згідно умов Основного договору становить 270 000 (двісті сімдесят тисяч) доларів США, поставити ТзОВ «Агрітон» озимий продовольчий ріпак урожаю 2015р. (далі - «Товар). При проведенні розрахунку Сторони беруть за основу суму заборгованості в доларовому еквіваленті.

Термін поставки товару сторони погодили у п. 3. Угоди 20 липня 2015 року.

Пунктами 4., 5. Угоди передбачено, що ціна на Товар при умовах поставки ЕХW франко-елеватор має бути зафіксованою Сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даної Угоди в термін з 01 червня 2015 року до 01 липня 2015р., а у випадку, якщо Сторони до 01 липня 2015р. не дійдуть згоди про розмір ціни Товару, то ціною Товару вважається ціна, що склалася в Львівській області на 01 липня 2015 року та за аналогічних умов поставки в доларів США, яка визначається на основі інформації з офіційних видань незалежного аналітичного агентства ТОВ «ЦМД Украгроконсалт» станом на 01 липня 2015 року.

Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 9 Угоди).

Текст означеної вище Угоди засвідчений підписами сторін та скріплений відбитками їх печаток.

Окрім того, з наявних у матеріалах справи копій судових актів, бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиного державного реєстру судових рішень України, колегією суддів встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 05.11.2015 р. у справі № 914/2698/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Традєкс" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" про зобовязання виконати обовязок в натурі за угодою про відстрочення виконання зобовязання від 29.04.2014р. шляхом здійснення поставки (передачі) для ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Традєкс озимого продовольчого ріпаку урожаю 2015 року у кількості 740,74 тон на загальну суму, еквівалентну 270 000 доларам США, відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. рішення господарського суду Львівської області від 05.11.2015 у справі № 914/2698/15 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про зобовязання ТОВ КПК-Агроінвест виконати умови договору в натурі, у цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено; в решті рішення залишено без змін. Зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю КПК-Агроінвест виконати обовязок в натурі за угодою про відстрочення виконання зобовязання від 29.04.2014 шляхом здійснення поставки (передачі) для ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Традєкс озимого продовольчого ріпаку урожаю 2015 року у кількості 740,74 тон на загальну суму, еквівалентну 270 000 доларам США. Стягнуто з ТОВ КПК-Агроінвест на користь ТОВ Традєкс суму 73080 грн за розгляд справи у суді першої інстанції та 80388 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Зазначену вище постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 залишено без змін відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 12.04.2016р. у справі №914/2698/15.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

З огляду на приписи закону, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так i умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, здійснюючи розгляд даної справи, предметом якої є визнання припиненою поруки встановленої договором від 10.12.2013р., укладеним між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання третьою особою у справі своїх зобов'язань за договором поставки, на підставі ч.ч. 1 та 4 ст. 559 ЦК України, належить встановити наявність підстав, вказаних у зазначених нормах, з якими законодавець пов'язує припинення поруки за договором поруки в силу закону.

За умовами п. 4.1. Договору поруки оспорюваний правочин діє до моменту припинення поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено конкретний строк припинення поруки в розумінні статті 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Між тим, за умовами п. 3.1. Договору поруки поручитель зобовязується самостійно виконати обовязок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги останнього до 1 травня 2014 року.

За приписами ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведеної вище норми процесуального Закону свідчить про те, що захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Інтерес є, таким чином, передумовою не лише набуття, але й здійснення і захисту цивільних прав. В свою чергу задоволення інтересу управненої особи є метою будь-якого суб'єктивного права, яке виступає як правовий засіб задоволення інтересів.

Поняття охоронюваного законом інтересу - це відображена в об'єктивному праві або така, що випливає з його загального змісту і певною мірою гарантована державою юридична дозволеність, виражена в устремліннях суб'єкта користуватися певним соціальним благом, а також за необхідних умов звертатися за захистом до компетентних структур - із метою задоволення своїх інтересів, які не суперечать загальнодержавним. Законні інтереси має будь-який суб'єкт правовідносин, який, реалізуючи свій інтерес, не може вимагати певної поведінки від інших, доки цей інтерес не буде ущемлений й правомірність його реалізації не буде підтверджено в судовому порядку.

Окрім того, тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 р. N 18-рп/2004 24. "Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам".

Водночас належить мати на увазі, що законодавство може встановлювати право особи на звернення до суду з метою запобігання порушенню права, тобто право на превентивний позов. На відміну від інших, превентивний позов передбачає захист права у разі, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно може статися.

Отже, на законодавчому рівні встановлено такий спосіб захисту своїх прав як звернення з превентивним позовом, який має на меті забезпечення вільного здійснення прав позивача, попередження реальних фактичних і формально юридичних ускладнень, виключення ймовірних шкідливих наслідків.

З урахуванням наведеного, зокрема, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що суб'єкт права у встановленому законом порядку може вдаватися до засобів захисту свого права лише у разі встановлення факту порушення такого права чи порушення у перспективі, а також за тієї умови, що захист такого права у судовому порядку не зумовить порушення прав та законних інтересів інших суб'єктів права.

Натомість, позивачем (поручителем) не надано доказів того, яким чином або ж у який спосіб права останнього є порушеними чи можуть бути порушеними зі сторони відповідача, зокрема, у разі відмови у позові про визнання поруки припиненою.

Більше того, позивач не навів переконливих аргументів на підтвердження тієї обставини, що право останнього та яке саме право за своїм юридичним змістом буде відновлено у разі визнання поруки припиненою.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КПК-АгроІнвест» (поручитель) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» (кредитор), уклавши Угоду про відстрочення виконання зобов'язань від 29 квітня 2014 року, встановили, що за даною Угодою регулюються відносини, пов'язані із порукою позивача за виконання зобов'язань третьою особою, що виникають із Договору поставки сільськогосподарської продукції №28-10-13-К від 28 жовтня 2013 року, укладеного між боржником (третьою особою) та кредитором (відповідачем).

Відтак, за взаємною згодою сторони вчинили дії, орієнтовані на визначення інших умов щодо виконання зобов'язань за договорами поставки та поруки, які є прийнятними та взаємовигідними для обох сторін, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України). За таких умов, сторони транспортували зобов'язання за Договором поруки та Договором поставки сільськогосподарської продукції у зобов'язання за Угодою про відстрочення виконання зобов'язань від 29 квітня 2014 року.

Окрім того, такі дії сторін, зокрема позивача, які віднайшли своє вираження в укладенні 29 квітня 2014 року Угоди наведеного змісту, виникли в межах строків, встановлених ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто, до 21 червня 2014 року. Вказане додатково свідчить про те, що до закінчення шестимісячного строку з яким закон пов'язує припинення поруки, відповідач вчинив дії по реалізації свого права на звернення до поручителя і у результаті цього звернення ( на думку колегії суду не має значення чи це була вимога чи інше звернення про вирішення питання погашення боргу в результаті переговорів) між сторонами відбулася заміна зобов'язання шляхом укладання Угоди про відстрочення виконання зобов'язань від 29 квітня 2014 року.

За таких умов, відсутні також підстави стверджувати про припинення поруки в силу закону (ст. 559 ЦК України).

Також заслуговує на увагу той факт, що чинність та правомірність зобов'язання, в яке трансформувалася порука, підтверджене Угодою про відстрочення виконання зобов'язань від 29 квітня 2014 року та судовими рішеннями у справі №914/2698/15, які є чинними.

Так, зокрема, Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2016р. у справі №914/2698/15 погодився із висновками апеляційного господарського суду стосовно того, що оцінюючи умови Угоди від 29.04.2014, сторони такої угоди узгодили усі істотні умови, у п.5 передбачили загальну ціну та за одиницю товару у іноземній валюті виходячи із даних іншого, конкретно узгодженого субєкта господарювання, дату на яку визначатиметься ціна та найменування товару, тому обґрунтовано позивачем взято за основу середньоарифметичну ціну за одну тону ріпаку озимого урожаю 2015 року, вартістю 364,5 доларів США. Згідно зі статтею 204 (Презумпція правомірності правочину) Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, колегія суддів ураховує пояснення представника відповідача, надані в судовому засіданні суду апелційної інстанції, про те, що останній не заперечує припинення поруки та той факт, що зобов'язання за Угодою підтверджені рішеннями судів.

При цьому, колегія суддів Рівнеського апеляційного господарського суду зауважує, що звернення позивача із позовом про визнання поруки припиненою не встановлює беззаперечного факту порушення права позивача за рахунок чинності означеного правочину. Більше того, позивач виявив намір оспорити правочин, який покладено в основу виконання зобов'язань за Угодою, яка є чинною, породжує відповідні правові наслідки для сторін, та на підставі якої в судовому порядку доведено факт невиконання боржником зобов'язань за договором поставки та, як наслідок, виникнення відповідного обов'язку у поручителя. Відповідні судові рішення набрали законної сили.

За наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів не встановила, а позивачем не доведено, яким чином і які саме права позивача порушено внаслідок укладення оспорюваного договору поруки, що транспортувався у зобов'язання за Угодою, а також не доведено правового звязку у поновленні порушеного права позивача, як вважає останній, у разі припинення оспорюваного правочину.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а відповідно до статті 33 Господарського кодексу України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. оскільки відповідно до приписів статті 1 Господарського процесуального кодексу України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Натомість скаржником не доведено наявність факту порушення оспорюваним правочином прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що пов'язані з його особою.

За наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вимоги позивача про припинення поруки не підлягають до задоволення.

Не врахувавши вказані вище обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника стосовно відсутності визначених законом підстав для задоволення позову є цілком обгрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами справи та відповідними нормами закону, в зв'язку з чим рішення господарського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 914/3619/15 належить скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Традєкс» задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 914/3619/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КПК-АгроІнвест" (81740, Львівська обл., Жидачівський р-н, смт. Гніздичів, вул. Січових Стрільців, буд. 11, код 37291385) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТРАДЄКС" (35600, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Д. Галицького, 9, код 37083061) - 1 515 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Справу № 914/3619/15 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Грязнов В.В.