УХВАЛА

22.04.2016Справа № 910/4949/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Груп Україна»
доПублічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»
простягнення 799727 грн. 47 коп.

Суддя Отрош І.М.

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Груп Україна» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення 799727 грн. 47 коп., з яких 420796 грн. 80 коп. основного боргу, 31657 грн. 80 коп. 3% річних та 347272 грн. 87 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та Договору поставки № 395 від 04.05.2012 не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар (за видатковою накладною № 64 від 12.03.2013), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 420796 грн. 80 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 31657 грн. 80 коп. та інфляційні втрати у розмірі 347272 грн. 87 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4949/16; розгляд справи призначено на 12.04.2016.

12.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, яке частково було задоволено судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.20156, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.04.2016.

У судовому засіданні 19.04.2016 представник відповідача подав клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 19.04.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.04.2016.

21.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив суд витребувати у позивача оригінал довіреності особи, яка підписала з боку Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» акт прийому-передачі товару від 12.03.2013.

У судовому засіданні 22.04.2016 суд розглянув клопотання відповідача про витребування доказів, подане ним через відділ діловодства суду 21.04.2016, та відмовив у його задоволенні у зв'язку з тим, що відповідачем не обґрунтовано неможливості подання самостійно вказаного доказу та не наведено обставин, які може підтвердити вказаний доказ.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

При цьому, у судовому засіданні 22.04.2016 позивачем було надано суду для огляду оригінал акту прийому-передачі товару від 12.03.2013.

У судовому засіданні 22.04.2016 представник відповідача подав клопотання про призначення судової експертизи та на розгляд експертів поставити питання, який період у часі, коли було проставлено відтиск печатки позивача та відповідача на акті прийому-передачі від 12.03.2013?

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Однак, суд зазначає, що умовами Договору поставки № 395 від 04.05.2012 передбачено, що право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем та підписання сторонами накладної і акту приймання-передачі.

З огляду на те, що в матеріалах справи є належним чином засвідчена копія видаткової накладної № 64 від 12.03.2013 на суму 420796 грн. 80 коп., яка з боку відповідача підписана завідуючим складом Войнович О.М. на підставі довіреності № 82/634 від 04.03.2013 (копія долучена позивачем до позовної заяви) та скріплена штампом Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», що підтверджує факт поставки відповідачу товару на суму 420796 грн. 80 коп., суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 22.04.2016 відповідачем було усно заявлено відвід судді.

У судовому засіданні 22.04.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.04.2016 о 14:45 год. для подання відповідачем заяви про відвід судді у письмовій формі.

У судовому засіданні 22.04.2016 представник відповідача подав письмову заяву про відвід судді, обґрунтовуючи її тим, що суддею були відхилені подані відповідачем клопотання про витребування доказів та про призначення експертизи без надання правового обґрунтування їх відхилення.

При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суддя сприяє у здійсненні належних прав сторін. Однак, як стверджує відповідач, своїми діями щодо відхилення клопотань відповідача до закінчення судового процесу суддя фактично визнає обґрунтованість позовних вимог позивача, а відтак порушуються засади змагальності судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

Частиною 4 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Так, заява про відвід судді Отрош І.М., подана Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», по суті, мотивована упередженістю судді при розгляді справи.

Частиною 5 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів.

Дослідивши обставини, якими Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» обґрунтовує заяву про відвід судді, суд дійшов висновку, що вказані обставини є необгрунтованими та не підтверджують упередженість судді Отрош І.М. при розгляді даної справи; будь-яких підстав для відводу судді Отрош І.М., які передбачені ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, заявником суду не наведено.

Так, доводи щодо відмови у задоволенні поданих відповідачем клопотань про витребування доказів та призначення судової експертизи не можуть бути підставами для відводу, оскільки суд самостійно, відповідно до ст.ст. 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, розглядає спір, встановлює предмет доказування у справі, оцінює докази у справі на предмет їх належності, допустимості та достатності.

З огляду на вищевикладене, заява Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про відвід судді є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про відвід судді Отрош І.М.

Суддя І.М. Отрош