Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" квітня 2016 р. Справа № 906/1703/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання: Шундрик Т.В.

в засіданні суду присутні:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОСОБА_1 компанія "ПРОВІДНА" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" (Житомирська область, Житомирський район, с. Станишівка)

за участю у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Логістик" (Житомирська область, Житомирський район, сільрада Станишівська)

про стягнення 26267,82 грн.

ПрАТ "ОСОБА_1 компанія "ПРОВІДНА" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТОВ "АЙС ТІМ" 26267,82 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою від 08.12.2015 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі, призначив засідання суду; зобов"язав сторін виконати вимоги резолютивної частини ухвали.

17.12.2015 до суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без участі представника та заява про виправлення технічної описки у позовній заяві, а саме в другому абзаці першої сторінки замість "ОСОБА_2І." вважати вірним "ОСОБА_3Г."

Ухвалою від 21.01.2016 господарський суд залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Акріс Логістик"; призначив засідання суду для розгляду справи та клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою господарського суду від 19.02.2016 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_4 (Свідоцтво №37 дійсне до 12.12.2017) про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи (12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу); витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи покладено на відповідача - ТОВ "АЙС ТІМ" (а. с. 108, 109).

Іншою ухвалою від 19.02.2016 господарський суд провадження у справі зупинив на час проведення судової автотоварознавчої експертизи (а. с. 110).

12.04.2016 до суду від судового експерта ОСОБА_4 надійшов Висновок №4104 судової автотоварознавчої експертизи від 05.04.2016 (а. с. 127 - 132); справа №906/1703/15, CD диск та ОСОБА_4 №03 попереднього розрахунку вартості судової автотоварознавчої експертизи від 05.04.2016.

Ухвалою від 12.04.2016 господарський суд поновив провадження у справі, викликав в засідання суду повноважних представників сторін.

В засідання суду уповноважені представники сторін не з"явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить Реєстр Ф103 на відправку hекомендованої з повідомленням кореспонденції господарського суду за 13.04.2016 (а. с. 136).

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка представників сторін, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи , господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2013 між ПрАТ "ОСОБА_1 компанія "Провідна" (далі - позивач/страховик) та ТОВ "АЙС ТІМ" (далі - відповідач/ страхувальник) укладено Договір страхування у формі полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4144936, згідно з яким страховик застрахував цивільно - правову відповідальність страхувальника перед третіми особами при використанні транспортного засобу - автомобіля "МАН" з державним номерним знаком АМ 0717 АВ (а.с. 6).

Відповідно до п. 3 даного полісу, строк його дії встановлено з 14.10.2013 до 14.10.2014.

Як зазначено в позовній заяві 23.04.2014 на автодорозі Київ-Чоп трапилась дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вказаного застрахованого автомобіля "MAН" з державним номерним знаком АМ 0717 АВ під керуванням - ОСОБА_5 та автомобіля марки "Шкода-Фабіа" з державним номерним знаком АА 0845 ЕВ під керуванням громадянина ОСОБА_3

Факт зазначеної ДТП підтверджується довідкою ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та витягом відомості №9378431 про ДТП (а. с. 8, 9).

25.04.2015 страхувальником подано письмове повідомлення за № НОМЕР_1 про настання події страховику, дане повідомлення підписав ОСОБА_5 (а. с. 14,15).

07.05.2014 ТОВ "Оптіма Лізинг"- власник пошкодженого у ДТП автомобіля марки "Шкода Фабіа" звернувся до позивача із заявою № про виплату страхового відшкодування (а. с.10, 11).

Постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 17.06.2014 у справі №3/294/904/14 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ст. та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 400,00 грн. ( а. с. 7).

12.05.2014 року було проведено огляд автомобіля «ВАЗ 2109», державний № НОМЕР_2, складено відповідний акт огляду транспортного засобу (а. с 19) та ремонтну калькуляцію № 325 А (а.с. 20 -22), згідно з якою вартість ремонту складає 39050,81 грн.

11.06.2014 позивачем складено розрахунок матеріального збитку на загальну суму 26267,82 грн (а. с. 18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 13.08.2015 року було складено ОСОБА_1 № НОМЕР_3, відповідно до якого: страхова сума за полісом складає 50000 грн.; загальна сума збитку складає 26267,82 грн.; франшиза складає 0,00 грн.; сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 26267,82 грн. (а. с. 17).

Так, у ст. 29 Закону "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) зазначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У п. 36.4 ст. 36 Закону зазначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

На адресу позивача ТОВ "Оптіма Лізинг" надано заяву від 07.05.2014 про виплату страхового відшкодування (а. с. 10 -11).

В абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону зазначено, що у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. ОСОБА_1 має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На підставі заяви ТОВ "Оптіма Лізинг" про страхове відшкодування від 07.05.2014 та страхового акту № НОМЕР_3 від 13.08.2015 позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 26267,82 грн на користь потерпілого, що підтверджується платіжним дорученням №0033700 від 14.08.2015 (а. с. 24).

07.10.2015 позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом досудову вимогу, що підтверджується фіскальним чеком від 07.10.2015 р. в якій просив в семиденний строк сплатити відшкодування в порядку регресу в сумі 26267,82 грн., проте дана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а. с 25).

Тому страховик звернувся з регресним позовом до страхувальника про стягнення 26267,82 грн виплаченого страхового відшкодування потерпілому, посилаючись на абз. "г" п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлений до стягнення розмір збитків в сумі 26267,82 грн, заподіяних дорожньо - транспортною пригодою, позивач посилається на розрахунок суми матеріального збитку від 11.06.2014 № (а. с. 18), здійснений провідним фахівцем Відділу розрахунків Єдиного розрахункового центру Департаменту клієнтського сервісу ОСОБА_6 (відповідно до наказу від 02.03.2015 №58 цо-к (а. с. 81).

В свою чергу, відповідач у запереченнях від 21.01.2016, крім іншого, посилався на невідповідність переліку пошкоджень, зазначених в довідці ДАІ (а. с. 9) та наведених в ОСОБА_1 огляду транспортного засобу від 12.05.2014 (а. с. 19) та зазначив, що розмір страхового відшкодування в сумі 26267,82 грн не підтверджується належними доказами (а. с. 53, 54); у клопотанні від 21.01.2016 просив призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу (а. с. 63).

З метою встановлення дійсного розміру матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо - транспортної пригоди, ухвалою господарського суду від 19.02.2016 було призначено автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до Висновку експерта №4104 від 05.04.2016 року розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, яке сталось 23.04.2014 складає 25067,85 грн (а. с. 128 - 130). Крім того, в даному Висновку вказано, що пошкодження, зазначені у акті огляду від 12.05.2014 в основному відповідають пошкодженням, зафіксованим за допомогою фотографій.

Зауваження на вказаний Висновок судової експертизи сторони спору не подавали.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку у відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У ст. 7 Закону України „Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7).

01.07.2004 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( далі - Закон).

Даний Закон є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За ст. 2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В процесі розгляду справи судом встановлено що 22.02.2014 між ТОВ "Айс Тім" та ТОВ "Акріс Логістик" було укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу №27 (далі - Договір), відповідно до якого наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування (оренду) транспортний засіб, зазначений у пункті 1.2 Договору (п. 1.1. Договору) (а.с. 57).

З вищезазначеного Договору вбачається, що позивач передав у користування автомобіль "МАН" з державним номерним знаком АМ 0717 АВ у використання ТОВ "Акріс Логістик" у виробничих цілях при здійсненні господарської діяльності наймача.

На виконання п. 2.1.1. Договору сторони підписали акт приймання - передачі транспортного засобу від 22.02.2014 (а. с. 58), відповідно до якого наймодавцем переданий в найм наймачу транспортний засіб та комплектуючі МШП до нього.

Додатком від 31.12.2014 №3 до Договору найму (оренди) транспортного засобу №27 від 22.02.2014 продовжено строк дії Договору по 31.12.2015 (а. с. 59).

Крім того, як вбачається з наказу ТОВ "Акріс Логістик" №8к, про прийняття на роботу від 21.02.2014 ОСОБА_5 був прийнятий на роботу з 22.02.2014 на посаду водія автотранспортних засобів (вантажний) 3 класу (а. с. 71) та 05.11.2015 був звільнений відповідно до наказу ТОВ "Акріс Логістик" №127/1к про припинення трудового договору (контракту) від 05.11.2015 (а. с. 72).

Таким чином, судом встановлено, що на момент виникнення ДТП водій транспортного засобу "МАН", д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Акріс Логістік" у якого на відповідній правовій підставі (договір оренди) перебував у користуванні вказаний транспортний засіб.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (постанова ВСУ від 06.11.2013 у справі № 6-116 цс 13, № в реєстрі 35667389).

Так, відповідно до п.п. 33.1.4. п. 33.1. ст. ЗЗ Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водій транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), причетний до такої пригоди , зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив позивача про ДТП, подавши письмове повідомлення про настання події 25.04.2014, тобто на другий день після вчинення ДТП.

Крім того, суд спростовує доводи відповідача про те, що огляд транспортного засобу був здійснений через 19 днів після дня, в якому сталася ДТП, з порушенням 10 денного строку передбаченого п.34.2 Закону, оскільки відповідачем при розрахунку не взято до уваги, що відповідно до вказаного пункту слід обраховувати саме робочі дні. Таким чином, беручи до уваги, що в травні є святкові дні, то останній 10 робочий день припадає на 14.05.2014, тобто позивач провів огляд транспортного засобу та склав відповідний ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Разом з цим, згідно з абз. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо -транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху

Водночас, суд зазначає, що розділом 31 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, в т.ч. визначено випадки - коли забороняється експлуатація транспортних засобів (п.31.2-31.7).

Відповідно до п. 31.1. Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Так постановою Чуднівського районного суду Житомирської області встановлено, що ОСОБА_5, керуючи автомобілем "МАН" н.з. АМ 0717 АВ, в якого під час руху відірвалось ліве заднє колесо. не забезпечив його належний технічний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 33 цього ж Закону передбачено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Враховуючи вказані обставини, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу саме до відповідача, Доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи висновки судової автотоварознавчої експертизи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 25067,85 грн. В частині стягненні 1199,97 грн (26267,82 - 25067,85) суд відмовляє.

При цьому суд виходив з положень п.п.2, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" в яких вказано, що не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи, а також те, що за наявності в одній і тій же справі протилежних за змістом висновків як спеціаліста, так і судового експерта, їх оцінка здійснюється за правилами статей 42, 43 ГПК України з наданням у зазначеному випадку переваги висновку судового експерта.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

За вказаного, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, слід звернути увагу учасників провадження у справі, що відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" (12430, Житомирська область, Житомирський район, сільрада Станишівська, за межами населених пунктів комплекс будівель і споруд №4, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ОСОБА_1 компанія "ПРОВІДНА" (01032, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25, ):

- 25067,85 грн виплаченого страхового відшкодування;

- 1218,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.04.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- до справи

2,3 - сторонам (реком.)

4 - третій особі