РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/4533/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
провизнання договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 недійсним та зобов'язання вчинити дії
Представники:
від позивача: Волянський В.І. - представник за довіреністю
від відповідача: Русскіна О.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 недійсним, припинення обтяження та зобов'язання вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зміст договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 27.06.2013 не відповідає нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про заставу", а саме відсутність конкретної вказівки на ознаки предмету застави свідчить про відсутність його індивідуалізації, у зв'язку з чим договір застави № НКЛ-2019631/S3 від 27.06.2013 є недійсним, а обтяження рухомого майна (автомобілів) підлягає припиненню

17.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4533/16 та справу призначено до розгляду на 04.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.04.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням останнім вимог ухвали суду.

18.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив по справі, клопотання про залучення документів до матеріалів справи, клопотання про здійснення фіксації судового процесу, а також клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

У судове засідання 18.04.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив про заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

У судовому засіданні 18.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодержатель за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (заставодавець за договором) укладено договір застави № НКЛ-2019631/S3, відповідно до умов якого заставодавець передає заставодержателю в заставу у якості забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством "Запорізький автомобілебудівний завод" (позичальник) свої зобов'язань за договором кредитної лінії № НКЛ-2019631 від 24.10.2013, укладеного між заставодержателем та позичальником, товари в обороті, перелік яких викладено в додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до додатку № 1 до договору застави у заставу передано товари, які наявні на складах (за даними складського обліку) у 39 дилерів станом на 24.10.2013, а саме: автомобілі Chevrolet - 410 одиниць, балансовою вартістю 64 222 641 грн 00 коп., та автомобілі Opel - 228 одиниць, балансовою вартістю 35 778 735 грн 00 коп., всього 638 одиниць. Місцями зберігання автомобілів Chevrolet та Opel зазначені підприємства, які розташовані в 23 різних областях України та АР Крим, адреси розміщення автомобілів вказані в даному договорі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 27.06.2013 позивач посилається на невідповідність його змісту нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про заставу", а саме відсутність конкретної вказівки на ознаки предмету застави свідчить про відсутність його індивідуалізації.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність.

У зв'язку з наведеним необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205-210, 640 Цивільного кодексу України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 Господарського кодексу України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

В той же час, сам факт неукладеності договору слугує підставою для відмови у позові про визнання його недійсним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено зобов'язання сторін при укладенні господарського договору у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (частина 4 статті 180 Господарського Кодексу України).

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 584 Цивільного кодексу України зазначено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Закону України "Про заставу" предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

У відповідності до норм статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Положеннями статті 41 Закону України "Про заставу" визначено, шо договір застави товарів у обороті повинен індивідуалізувати предмет застави шляхом зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця чи їх розташування в певному цеху, складі, іншому приміщенні або іншим способом, достатнім для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмета застави.

В той же час, в додатку № 1 до договору застави визначено перелік із 140 адрес, за якими знаходиться предмет застави. При цьому, не вказано ні кількість, ні інші індивідуалізуючі ознаки того, які саме товари в обороті знаходяться за кожною з адрес знаходження товарів.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортні засоби та частини до них повинні відповідати вимогам нормативної і конструкторської документації та мати маркування для їх ідентифікації.

Ідентифікацією транспортного засобу є установлення відповідності характеристик, ознак певного транспортного засобу (тип, модель, рік виготовлення, колір, об'єм двигуна, повна маса, VIN-код, тощо) даним виробника.

Відповідно до міжнародного стандарту ISO 3779-1983, VIN-код є ідентифікаційним номером транспортного засобу, який є структурованим поєднанням буквено-цифрових символів, присвоюється виключно виробником транспортного засобу на готовий до експлуатації транспортний засіб з метою його ідентифікації та наноситься на кузов транспортного засобу.

Як вбачається з договору застави сторони передбачили надання в заставу товарів в обороті, а саме: автомобілів марки Chevrolet та Opel у кількості 638 одиниць, тобто вид заставленого майна в договорі застави не визначений, і заставлене майно в договорі застави не вказано ні за індивідуальними, ні за родовими ознаками, а саме відсутні будь-які конкретні вказівки на ознаки предмету застави, що свідчить про відсутність його індивідуалізації.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що сторонами за договором застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 не узгоджено усіх істотних умов договору, як це передбачено частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, якими встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Умови про предмет повинні визначати найменування, номенклатуру, асортимент, а у даному випадку: тип, модель, рік виготовлення, колір, об'єм двигуна, повна маса, VIN-код, тощо транспортних засобів які складають предмет застави за договором.

Згідно з частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким що не відбувся).

Таким чином суд дійшов висновку, що договір застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 є неукладеним у зв'язку з відсутністю в договорі істотної умови щодо предмету застави.

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони укладаючи оспорюваний правочин не досягнули згоди щодо предмету договору, яка є його істотною умовою, останній є неукладеним (таким, що не відбувся), а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" про визнання недійсним договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про припинення обтяження та про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження, суд зазначає наступне.

Процедура реєстрації обтяжень рухомого майна регламентується Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 № 1255-ІV, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, зареєстрованою в Мін'юсті України 29.07.2004 за № 942/9541.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним. Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками.

Як вбачається з запису № 1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна стосовно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" 24.10.2013 відповідачем зареєстроване приватне обтяження за № 13973935, де об'єктом обтяження є товари в обороті, а саме: автомобілі марки Chevrolet та Opel у кількості 638 одиниць по договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 на суму 100 000 000,00 грн. Запис не містить майна за родовими ознаками та ідентифікаційних ознак (тип, модель, рік виготовлення, колір, об'єм двигуна, повна маса, VIN-код) об'єкту обтяження.

Згідно статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються, зокрема, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації. Обтяжувач має право вносити зміни до опису предмету обтяження.

Тобто, як вбачається з норм даної статті та приписів статті 7 Закону, навіть внесення до Державного реєстру застав запису про предмет застави без достатньої його ідентифікації не створює виникнення прав за таким обтяженням у сторін.

Таким чином, якщо опис обтяженого майна у Реєстрі обтяжень рухомого майна не містить ідентифікуючих ознак, то це обтяження за змістом статті 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" недійсне. У сторін договору була можливість на підставі статті 43 цього ж Закону та загальних принципів цивільного права щодо свободи договору внести зміни до договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 щодо ідентифікації предмету застави в достатньому обсязі, однак сторони таких змін до правочину не внесли, а отже обтяження є недійсним, тобто не досягнуто згоди щодо предмету застави.

Оскільки предмет застави не ідентифікований, він не існує ні в юридичному, ні в матеріальному розумінні, тому вказаний договір не створює правові наслідки виникнення права застави, як такий, що неукладений (не відбувся).

У відповідності до статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зокрема зазначаються: - відомості про обтяжувача та боржника: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст; опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації; відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Згідно з пунктом 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 05.07.2004 № 830, після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Відповідно до пункту 5 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором.

Згідно з пунктом 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача щодо про припинення обтяження та про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити обтяження - заставу рухомого майна на підставі договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 15/2, ідентифікаційний код 32160371).

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) вчинити дії щодо державної реєстрації припинення обтяження на підставі договору застави № НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 15/2, ідентифікаційний код 32160371) і вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису за такими параметрами:

- боржник: тип особи: юридична, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (укр.), 32160371;

- вид обтяження: приватне обтяження;

- тип обтяження: застава рухомого майна;

- зареєстровано: 24.10.2013 19:42:44 за № 13973935;

- підстава обтяження: Договір застави, № НКЛ-2019631/S3, 24.10.2013, АТ "Дельта Банк".

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 15/2, ідентифікаційний код 32160371) судовий збір в розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 00 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено: 25.04.2016

Суддя Н.Б. Плотницька