Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

25 квітня 2016 року Справа № 927/176/16

Позивач: Чернігівська районна рада Чернігівської області,

вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області,

вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14000

Про стягнення 63225,02грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №01-06/38 від 26 січня 2016 року), ОСОБА_2 (довіреність №01-03/435 від 11 квітня 2016 року),

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №0215/800 від 06 травня 2015 року).

Рішення приймається після оголошеної в судових засіданнях 29 березня 2016 року, 12 квітня 2016 року, 20 квітня 2016 року перерви на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25 квітня 2016 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Чернігівською районною радою Чернігівської області подано позов до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про стягнення 63225,02грн. боргу, в тому числі 55051,53грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 1718,75грн. 3% річних, 6454,74грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору на відшкодування витрат за послуги орендодавцю від 02 січня 2013 року, який укладено на виконання умов договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Чернігівського району №17 від 13 грудня 20115 року.

Ухвалою суду від 10 березня 2016 року розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 29 березня 2016 року суд оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви та перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконання умов договору оренди №17 від 13 грудня 2011 року з відповідачем укладено договір на відшкодування витрат за послуги орендодавцю від 02 січня 2013 року, в порушення умов якого відповідач не розрахувався за спожиту ним теплову енергію за період з 02 січня 2013 року по 01 жовтня 2014 року та має заборгованість в сумі 55051,53грн. Позивач в судових засіданнях зауважив, що за період з 08 лютого 2013 року по 25 березня 2014 року були виставлені акти-рахунки на часткове відшкодування витрат за теплову енергію; акти-рахунки від 04 червня 2016 року були виставлені позивачем для оплати в 2015 році повторно, вони були отримані відповідачем, за даними актами відповідач визнав заборгованість, що підтверджується актом звіряння розрахунків від 10 грудня 2015 року. Акти-рахунки від 04 червня 2016 року відповідачем не обліковувались, не реєструвались в органах казначейства та не відображались в бухгалтерському обліку через відсутність кошторисних призначень. Нездійснення відповідачем обліку рахунків щодо фактичного споживання теплової енергії відображено в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Чернігівської районної ради за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2013 року. З позивача теплопостачальною організацією у 2015 році за рішеннями суду стягнуто борг за 2013-2014 роки за фактично спожите тепло, яке постачалося в будівлю районної ради, приміщення в якій орендує відповідач, отже, відповідач повинен оплатити всю суму відшкодування витрат за теплову енергію за період з 02 січня 2013 року по 01 жовтня 2014 року.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зокрема, зауважив, що акти-рахунки, виставлені за період з 08 лютого 2013 року по 25 березня 2014 року оплачені відповідачем повністю, як передбачено умовами договору про відшкодування витрат - в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами на бюджетний період, інші акти-рахунки, виставлені 04 червня 2015 року, суперечать пункту 2.2 договору про відшкодування витрат комунальних послуг орендодавцю, про що, також, зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву від 10 березня 2016 року.

У судовому засіданні 29 березня 2016 року судом оголошено перерву до 12 квітня 2016 року.

Присутній у судовому засіданні 12 квітня 2016 року представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке задоволено судом.

Судом було оголошено перерву до 20 квітня 2016 року.

У судовому засіданні 20 квітня 2016 року представники сторін заявили клопотання про долучення документів, які задоволено судом та підтримали раніше викладені позиції.

Судом було оголошено перерву до 25 квітня 2016 року.

22 квітня 2016 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій звітів, яке задоволено судом.

У судовому засіданні 25 квітня 2016 року представник позивача заявив клопотання про доручення до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості, яке задоволено судом.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

13 грудня 2011 року між Чернігівською районною радою (далі орендодавець) та Чернігівською районною державною адміністрацією (далі орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ Чернігівського району №17 (надалі договір оренди) (а.с. 63-70 т.1), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування гаражі та нежитлові приміщення (надалі майно) в будівлях, що є об'єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ Чернігівського району та перебувають в оперативному управлінні районної ради і знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 48.

Майно передається в оренду з метою розміщення Чернігівської райдержадміністрації (п. 1.2 договору оренди).

Згідно з п. 2.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток №1).

Майно передано в оренду за актом приймання-передачі від 13 грудня 2011 року (а.с. 71 т.1).

В подальшому сторонами укладено Додаткові угоди до договору оренди: №1 від 30 липня 2012 року, №2 від 02 січня 2013 року, №3 від 01 липня 2013 року, №4 від 05 липня 2013 року, №5 від 01 листопада 2013 року, якими вносились зміни до п.1.1.1 та п.1.1.2 договору оренди (а.с.75-92 т.1).

Відповідно до п.10.1, 10.7 договору оренди цей договір діє з 13 грудня 2011 року по 01 жовтня 2014 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Доказів розірвання договору оренди чи визнання його недійсним сторони суду не надали, отже, договір оренди є продовженим.

Умовами договору передбачено, що протягом 15 робочих днів після підписання цього договору орендар зобов'язаний укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю (п.5.1.6).

02 січня 2013 року між Чернігівською районною радою (орендодавцем) та Чернігівською районною державною адміністрацією (орендар) укладено договір про відшкодування витрат за послуги орендодавця (надалі договір) (а.с. 93-96 т.1).

Згідно п.1.2 договору орендар відшкодовує витрати за послуги орендодавцю згідно п.п.2 розділу 2 "Обов'язки сторін" цього договору на виконання умов договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ Чернігівського району №17 від 13 грудня 2011 року із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами, укладеними між сторонами.

Відповідно до п.2.1 договору орендодавець здійснює відшкодування витрат за послуги, що фактично використані. Виставляє орендарю рахунки та складає відповідні акти-рахунки для відшкодування витрат за використані послуги.

Згідно п.2.2 договору витрати за використані послуги розподіляються між сторонами таким чином: вартість комунальних послуг за споживання теплової енергії (опалення), за водопостачання та водовідведення, електроенергії, вивіз побутових відходів та їх знешкодження, вартість витрат по обслуговуванню внутрішньої системи теплопостачання та водовідведення визначаються пропорційно орендованій площі.

Пунктом 2.3 договору сторони передбачили, що орендар зобов'язується сплачувати платежі по відшкодуванню витрат за послуги, що зазначені в п.2.2 згідно виставлених орендодавцем складених та виставлених рахунків актів-розрахунків до 25 числа поточного місяця тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами на бюджетний період, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Відповідно до п.7.1, 7.4 договору, цей договір вступає в дію з 01 січня 2013 року та діє по 31 грудня 2013 року включно, а по фінансових зобов'язаннях до повного їх виконання. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Доказів розірвання договору чи визнання його недійсним сторони суду не надали, отже, договір є продовженим.

Так позивач зазначив, що ним на виконання умов договору були виставлені відповідачу акти-рахунки на відшкодування витрат за споживання теплової енергії: №1 від 08 лютого 2013 року на суму 13040,00грн., №201 від 25 березня 2013 року на суму 22705,00грн., №256 від 22 квітня 2013 року на суму 16906,00грн., №641 від 02 вересня 2013 року на суму 8160,00грн., №951 від 27 листопада 2013 року на суму 9014,92грн., №1069 від 24 грудня 2013 року на суму 2524,08грн., №5 від 29 січня 2014 року на суму 17310,00грн., №103 від 25 березня 2014 року на суму 32842,36грн. (а.с. 13-17 т.1).

Дані акти-рахунки були отримані відповідачем та оплачені ним в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 28-62 т.1) та розрахунком позивача (а.с. 8 т.1).

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні акти-рахунки на відшкодування витрат за споживання теплової енергії: №1 від 08 лютого 2013 року на суму 13040,00грн., №201 від 25 березня 2013 року на суму 22705,00грн. та №641 від 02 вересня 2013 року на суму 8160,00грн. На що позивач в своїх письмових поясненнях зазначив, що акти-рахунки №1 та №201 взяті із регістрів бухгалтерського обліку, ці акти-рахунки в бухгалтерії районної ради відсутні не збереглися, але є акт-рахунок №1 від 24 січня 2013 року на суму 35745,00грн. (а.с. 13 т.1), сума якого складається з сум 13040,00грн. та 22705,00грн., що вказані у вищеназваних актах-рахунках. Акт-рахунок №641 в бухгалтерії райради не зберігся, але саме цей акт-рахунок зазначений у виписці по рахунку (а.с. 38 т.1).

Проте, представник відповідача у судовому засіданні не заперечував щодо наявності вищевказаних актів-рахунків.

Крім того, судом встановлено, що в актах-рахунках №1 від 08 лютого 2013 року, №201 від 25 березня 2013 року, №256 від 22 квітня 2013 року, №641 від 02 вересня 2013 року, №951 від 27 листопада 2013 року, №1069 від 24 грудня 2013 року, №5 від 29 січня 2014 року, №103 від 25 березня 2014 року були зазначені неповні суми на відшкодування витрат з теплопостачання, а тільки суми, визначені відповідачу в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами на бюджетний період, що підтверджується, також, розрахунком суми заборгованості по відшкодуванню витрат за спожите теплопостачання (а.с. 149-152 т.2).

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню витрат за спожиту теплову енергію за період з 02 січня 2013 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 55051,53грн. та нараховані на суму боргу 3%річних та інфляційні втрати, які стягнуто з позивача рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року у справі №927/216/15 та від 11 серпня 2015 року у справі №927/940/15.

Так, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року у справі №927/216/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до Чернігівської районної ради, зокрема, стягнуто 198383,05грн. боргу за послуги з теплопостачння за період з січня 2013 року по грудень 2013 року. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11 серпня 2015 року у справі №927/940/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до Чернігівської районної ради, зокрема, стягнуто 365434,99грн. боргу за послуги з теплопостачння за період з січня 2014 року по грудень 2014 року.

Крім того, Чернігівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Чернігівської районної ради за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2013 року, про що складено акт №7-24/1 від 22 січня 2014 року (а.с. 62-107 т.2). В акті, зокрема, встановлено, що за результатами зустрічної звірки, проведеної в Чернігівській РДА встановлено розбіжності між даними обліку орендодавця (Чернігівської районної ради) та даними обліку орендаря (Чернігівської районної державної адміністрації), а саме: станом на 01 січня 2013 року в орендодавця рахується дебіторська заборгованість за спожите теплопостачання в сумі 77610,0грн., у орендаря кредиторська заборгованість відсутня; станом на 30 вересня 2013 року за теплопостачання у орендодавця дебіторська 161932,0грн., у орендаря кредиторська лише в сумі 21061,0грн. Дебіторська заборгованість з боку орендарів за спожиті ними комунальні послуги з теплопостачання станом на 01 жовтня 2013 року також не була зареєстрована в органах держказначейства та не відображена в фінансовій та бюджетній звітності (а.с. 98-99 т.2). Також, в акті встановлено, що в результаті неналежного виконання орендарями своїх зобовязань щодо своєчасного відшкодування витрат комунальних послуг орендодавцю призвело до здійснення Чернігівською районною радою впродовж 2013 року за рахунок коштів загального фонду покриття витрат сторонніх юридичних осіб орендарів за спожиті ними послуги з теплопостачання на загальну суму 112321,15грн., що є порушенням ч.1-2,7 ст.193 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-IV, п.п. 20, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисі бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228. Внаслідок зазначеного порушення районній раді завдано збитків на суму 112321,15грн. (а.с. 100 т.2).

Крім того, 10 грудня 2015 року сторонами був підписний та скріплений печатками акт звіряння розрахунків за спожите теплопостачання ЧРДА та його структурним підрозділом за 2013-2015 роки, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню витрат за спожиту теплову енергію в сумі 196949,68грн. (а.с. 125-126 т.1).

Позивач 03 червня 2015 року направив відповідачу до сплати акти-рахунки на відшкодування витрат за спожиту теплову енергію від 04 червня 2015 року: №1-2013 на суму 17891,56грн, №2-2013 на суму 4654,39грн., №3-2013 на суму 6858,02грн., №4-2010 на суму 8747,18грн., №5-2013 на суму 3370,91грн., №6-2013 на суму 11722,53грн., №7-2014 на суму 692,46грн., №8-2014 на суму 1114,48грн. всього на суму 55051,53грн. (а.с. 19-26 т.1). Дані акти були отримані відповідачем 04 червня 2015 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи на супровідному листі від 03 червня 2015 року №01-04/433 (а.с. 18 т.1).

Відповідач акти-рахунки не оплатив, позовні вимоги не визнав та посилався на п.2.3 договору про відшкодування витрат за послуги орендодавця, відповідно до якого, сторони передбачили, що орендар зобов'язується сплачувати платежі по відшкодуванню витрат за послуги тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами на бюджетний період, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до договору, закону, інших правових актів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями (ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд прийняв до уваги заперечення відповідача, але вони спростовуються вищевикладеними обставинами.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем по відшкодування витрат за спожиту теплову енергію за період з 02 січня 2013 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 55051,53грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині стягнення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивач, також, просить суд стягнути з відповідача 1718,75грн. 3% річних за період з 25 квітня 2013 року по 23 грудня 2015 року та 6454,74грн. інфляційних втрат за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року, з лютого 2014 року по грудень 2014 року та червень 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно умов договору відповідач зобовязався оплатити витрати за споживання теплової енергії згідно складених та виставлених орендодавцем актів-розрахунків до 25 числа поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо відшкодування витрат за споживання теплової енергії.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем в розрахунку 3% річних невірно визначено періоди виникнення прострочки зобовязання щодо оплати, а саме по акту №201 від 25 березня 2013 року прострочка виникла з 26 березня 2013 року, а не як зазначив позивач з 25 квітня 2013 року; по акту №256 від 22 квітня 2013 року з 26 квітня 2013 року, а не з 25 квітня 2013 року; по акту №5 від 29 січня 2014 року з 26 лютого 2014 року, а не з 25 лютого 2014 року; по акту №103 від 25 березня 2014 року з 26 березня 2014 року, а не з 25 квітня 2014 року; по актам від 04 червня 2015 року з 26 червня 2015 року, а не з 25 червня 2015 року. Отже, сума річних за період з 26 березня 2013 року по 23 грудня 2015 року становить 1834,05грн., але оскільки позивачем заявлено до стягнення меншу суму, суд не може вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 1718,75грн. 3% річних та 6454,74грн. інфляційних втрат є правомірними і підлягають задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 63225,02грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1378,00грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області (вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14000, ) на користь Чернігівської районної ради Чернігівської області (вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14000, , р/р 1249 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592) 55051,53грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 1718,75грн. 3% річних, 6454,74грн. інфляційних втрат та 1378,00грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26 квітня 2016 року.

Суддя В.В. Моцьор