ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

05.04.2016р. Справа №917/307/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон - Прилад", вул. Клочківська 295, м. Харків,61045

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39607

про стягнення 37346,10 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов.б/н від 01.04.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. № 40-21/16 від 16.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення 37346,10 грн., за Договором поставки товару № 0084-СН від 29.01.2014 року, із яких: основний борг - 23040,00 грн., пеня- 725,92 грн., інфляційні нарахування - 12553,75 грн., 3% річних 1026,40 грн.

28.03.2016 року за вхідним № 3827(канцелярії суду) директор ТОВ "Еталон -Прилад" ОСОБА_3 подав заяву про приєднання до матеріалів справи детального розрахунку стягуваної суми. Суд подану заяву з додатком прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

01.04.2016 року за вхідним № 4122(канцелярії суду) представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив в якому просить залишити позов без розгляду з підстав викладених у відзиві. Суд поданий відзив прийняв та долучив до матеріалів справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги частково виходячи з наступного:

29 січня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю Еталон-Прилад (далі - ТОВ "Еталон-Прилад) та Публічним акціонерним товариством Кременчуцький сталеливарний завод (далі - ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод ) було укладено договір поставки товару №0084-СН (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник (ТОВ "Еталон-Прилад) зобов'язаний поставити і передати у власність Покупцю (ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод) визначений цим Договором товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати та його оплату.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються специфікацією. За Специфікацією №1, що визначена в п. 1.4. Договору, Постачальник зобов'язувався поставити Покупцеві цифровий вимірювач температури СТАН, з метрологічною атестацією вартістю 23040,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 3840,00 грн. (далі - товар).

Відповідно до наданої позивачем видатковій накладній №РН-0000602 від 09 липня 2014 року Постачальник виконав свої зобов'язання в повному обсязі і в строк: товар було отримано представником Покупця ОСОБА_4 на підставі Довіреності №820 від 07 липня 2014 року

Вказана накладна оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, містить підписи уповноважених представників сторін.

Згідно з п. 6.1. Договору, розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Як зазначає позивач у позовній заяві, свої зобов'язання за Договором Відповідач не виконав, оплати за поставлений товар по вказаній видатковій накладній не здійснив. Тому, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором складає 39 830,57 грн.

Таким чином, станом на день розгляду справи по суті заборгованість ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» перед ТОВ "Еталон-Прилад за договором поставки товару №0084-СН від 29.01.2014р. складає 23040,00 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладених між сторонами Договору поставки №0084-СН від 29.01.2014р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором поставки №0084-СН від 29.01.2014р., поставивши відповідачеві товар за вказаною вище видатковою накладною на суму 23040,00 грн. В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаними Договором поставки №0084-СН від 29.01.2014р., та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив вартість поставленого за вказаною вище видатковою накладною товару у визначені Договором поставки №0084-СН від 29.01.2014р. строки, заборгованість останнього на момент пред'явлення даного позову до суду та розгляду справи у суді складає 23040,00 грн..

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на факт неналежного виконання зобов'язання позивачем в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували надання позивачем сертифікату якості на товар під час поставки. Оскільки позивач таких документів не надав, відповідач вважає, що позивач порушив свої зобов'язання за договором, що є підставою для залишення позову без розгляду..

Суд вважає наведені відповідачем доводи безпідставними.

Так, розділом 4 договору дійсно передбачено, що підтвердженням якості та комплектності товару з боку постачальника є сертифікат якості.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідач не встановлював строку для передання документів, що підтверджують якість товару, не відмовлявся від договору. Докази звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів, які зазначені в розділі 4 договору, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого відповідачем товару в матеріалах справи відсутні і таких доказів до суду не надано.

Крім того, договором поставки та діючим законодавством не передбачена відмова від оплати товару з підстав надання документів не в повному обсязі.

Разом з цим, порядок розрахунків за договором чітко передбачений п. 6.1 договору, згідно якого розрахунки за товар здійснюються 30 календарних днів з дати поставки.

До того ж, як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - видатковою накладною, яка є документом первинного бухгалтерського обліку, тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність у нього обов'язку з оплати отриманого товару не мають належного документального та матеріального обґрунтування, в зв'язку з чим відхиляються колегією суддів, як безпідставні.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 23040,00 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 10.6 Договору поставки № 0084-СН від 29.01.2014 року сторони узгодили, що у випадку порушення покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов'язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 725,92 грн. пені, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: відповідно до видаткової накладної №РН-0000602 від 09.07.2014 року Товар було поставлено 09.07.2014р. Пунктом 6.1 Договору, передбачено що розрахунки за товар здійснюються на протязі 30 календарних днів з дати поставки. Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14 (далі - постанова) день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

При нарахуванні пені за порушення строку оплати пені, позивач зазначає граничну дату оплати 07.08.2014р., що суперечить п. 1.9 вказаної постанови, у зв'язку з чим суд здійснив власний розрахунок пені.

Таким чином, остаточною датою здійснення розрахунків є 08.08.2014 року, а початком строку нарахування пені є 09.08.2014р.

У зв'язку з наведеним вище суд здійснив власний розрахунок пені за період з 09.08.2014 року по 22.09.2014 рік, що становить 710,14 грн. (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 15,78 грн. є недоведеними, у зв"язку з чим, приходить до висновку про відмову в позові в цій частині.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи, що факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних, суд встановив що позивачем здійснено розрахунок з 08.08.2014 року, тоді як відповідно до частини другої статті 252 ЦК України, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється розрахунок 3% річних. Суд здійснивши перерахунок, задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 1024,50 за період з 09.08.2014р. по 25.02.2016р., в іншій частині відмовив за безпідставністю.

Позивачем правомірно нараховано 12553,75 грн. - інфляційних за період вересень 2014р. - серпень 2016р. Правильність розрахунку перевірено судом.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування наведеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 23040,00 грн., пені - 710,14 грн., 3% річних - 1024,50 грн. та 12553,75 грн. - інфляційних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні з даним позовом покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область,39607; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон - Прилад", вул. Клочківська 295, м. Харків,61045; ) 37328,39 грн. за Договором поставки товару № 0084-СН від 29.01.2014 року, із яких: основний борг - 23040,00 грн., пеня - 710,14 грн., 3% річних - 1024,50 грн. та 12553,75 грн. - інфляційні нарахування, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

3. Відмовити в частині стягнення пені в сумі 15,78 грн. та 3% річних в сумі 1,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 12.05.2016

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.