ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 916/3390/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Грек Б.М. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу приватно-орендного підприємства "Мрія", с. Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області (далі - Підприємство),

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015

зі справи № 916/3390/14

за позовом Підприємства

до: Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, с. Ананьїв Ананьївського району Одеської області (далі - Сільрада);

сільськогосподарського виробничого кооперативу "Маяк", с. Ананьїв Ананьївського району Одеської області (далі - Кооператив),

про визнання права власності за набувальною давністю,

за участю прокуратури Одеської області, м. Одеса.

Судове засідання проведено за участю:

прокурора - Онуфрієнко М.В.,

представника Підприємства - Бойка О.О.,

представника Сільради - не з'яв.,

представника Кооперативу - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: вагова (АДРЕСА_1), склад (АДРЕСА_2), заправка (АДРЕСА_4), контора, кухня, підсобне приміщення (АДРЕСА_5), літній душ (б/номеру) (далі - Нерухоме майно).

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2014 (суддя Погребна К.Ф.): позов задоволено; за Підприємством визнано право власності за набувальною давністю на Нерухоме майно; з Сільради стягнуто на користь Підприємства 1 827 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 (колегія суддів у складі: Мишкіна М.А. - головуючий, Будішевська Л.О., Таран С.В.): задоволено апеляційну скаргу Кооперативу; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано; у позові відмовлено; з Підприємства стягнуто на користь Кооперативу 915 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи, а рішення місцевого господарського суду з цієї справи залишити "в законній силі". Скаргу мотивовано незаконністю, необґрунтованістю згаданої постанови, прийняттям її з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин та висновків.

Предметом діяльності Підприємства, згідно з його статутом, є, зокрема, виробництво, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції, торговельна діяльність у сфері оптової, роздрібної торгівлі та громадського харчування щодо реалізації продовольчих та непродовольчих товарів, виготовлення продовольчих та непродовольчих товарі.

Підприємство зазначає, що для здійснення своєї господарської діяльності з часу заснування використовує нежитлові приміщення, а саме - складські приміщення, майстерню, вагову та інше майно, яке раніше знаходилося в користуванні КСП "Перемога", проте не було його власністю, а тому не включалося у список майна, що підлягало розподілу (розпаюванню).

Рішенням 21-ї сесії Сільради від 01.02.2012 № 04 "Про присвоєння адреси на нежитлові будівлі" присвоєно адреси нежитловим будівлям: вагова - АДРЕСА_1; склад - АДРЕСА_2; сторожка - АДРЕСА_3; АЗС - с. АДРЕСА_4; контора (кухня, підсобне приміщення) - АДРЕСА_5.

Підприємством зазначається також, що за всі роки користування відповідним майном воно щорічно проводило поточні ремонти будівель і споруд, утримувало їх у належному стані, проводило протипожежні заходи.

Використання Підприємством нежитлових приміщень понад десять років підтверджується довідкою, виданою Сільрадою, з якої вбачається що Підприємство з 2001року використовує майно: вагова (АДРЕСА_1), склад (АДРЕСА_2), заправка (АДРЕСА_4), контора, кухня, підсобне приміщення (АДРЕСА_5), літній душ (б/номеру) та вказане майно "не оформлене і нікому не належить".

Згідно з іншою довідкою Сільради в останньої відсутні відомості щодо землевласників земельних ділянок, на яких розташовані названі об'єкти; ці об'єкти і земельні ділянки перебувають у користуванні Підприємства.

Володіння та користування Підприємством Нерухомим майном розпочалося з моменту створення Підприємства у 2001 році.

Починаючи з 2001 року жодною особою не пред'являлося вимог до Підприємства щодо повернення Нерухомого майна.

Відповідач зі справи (Сільрада) підтвердив та визнав факт використання Підприємством Нерухомого майна протягом більше десяти років.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

Підприємство зареєстроване 14.08.2001.

На загальних зборах колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) "Маяк" (протокол від 20.02.1999 № 1) було прийнято статут КСП "Маяк" (дата реєстрації статуту - 22.10.1999). Відповідно до цього статуту КСП "Маяк" є правонаступником колишнього колгоспу "Перемога".

У 2000 році шляхом реорганізації КСП "Маяк" було створено Кооператив, який є правонаступником КСП "Маяк".

Відповідно до акта закріплення основних засобів за господарством "Маяк" (IV дільниця) за господарством "Маяк" закріплено, зокрема, таке майно: будинок тракторної бригади, гараж тракторної бригади, контора бригади, склад міндобрив, ангар, столова, ваги 31т, ваги 10т.

Згідно з довідкою Сільради Нерухоме майно Сільрадою на облік взято не було.

Відповідно до довідки, виданої Кооперативом, на балансі Кооперативу наявні (перебувають):

- склад балансовою вартістю 397 010 грн., залишкова вартість на 01.04.2013 - 98 498 грн., який знаходиться по вул. Лісовій,61;

- ваги 30т балансовою вартістю 1 069 грн., залишкова вартість - 4 455 грн., які знаходяться по вул. Лісовій, 59а.

Підприємством не подано доказів того, що воно обслуговує та утримує Нерухоме майно протягом 10 років починаючи з 2001 року.

Щодо доказів передачі в користування земельної ділянки площею 41,7 га та сплати за неї орендної плати, то ці докази не є належними стосовно безперервного володіння Нерухомим майном протягом 10 років.

Крім того, земельна ділянка площею 41,7 га передана у фактичне користування гр. ОСОБА_6 (а не Підприємству) - для сінокосіння на 5 років, що випливає зі змісту пункту 1 рішення Сільради від 25.01.2006 № 239-VI та акта приймання-передачі земельної ділянки.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності або інших прав на Нерухоме майно.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на Нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до приписів статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України):

- особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом;

- право власності на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Як вбачається з оскаржуваної постанови апеляційної інстанції, ухвалою останньої від 02.02.2015 відновлено Кооперативу пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу до розгляду; в подальшому ухвалою тієї ж інстанції від 31.03.2015 залучено до участі у справі Кооператив як відповідача. А ухвалою апеляційного господарського суду від 11.06.2015 апеляційне провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України; цю ухвалу залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015. Згодом, 17.06.2015, Кооператив звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (одержана судом 23.06.2015) з проханням про скасування рішення місцевого господарського суду від 08.12.2014 та про відмову в позові. Ухвалою названого господарського суду від 25.06.2015 Кооперативу відновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

При цьому судом апеляційної інстанції ні у згаданих його ухвалах, ані в оскаржуваній постанові зі справи не зазначено й не встановлено будь-яких обставин (крім тих, що вказані самим Кооперативом), які беззаперечно свідчили б про:

- правонаступництво Кооперативу щодо КСП "Маяк" саме в частині, що стосується спірного Нерухомого майна;

- наявність у Кооперативу певних прав на спірне Нерухоме майно та порушення таких прав у зв'язку з прийняттям рішення місцевого господарського суду з даної справи або з інших підстав;

- наявність поважних причин пропуску Кооперативом строку подання апеляційної скарги.

Посилання суду апеляційної інстанції на зазначені в його постанові акт закріплення основних засобів за господарством "Маяк" та довідку Кооперативу про перебування певного майна на його балансі наведеного не спростовують, оскільки:

- із з'ясованого апеляційною інстанцією змісту зазначеного акта не випливає, що до вказаного в ньому майна відноситься й спірне Нерухоме майно;

- те саме стосується й згаданої довідки. До того ж перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (пункт 9 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України від 31.01.2001 № 01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом").

Таким чином, апеляційним господарським судом у розгляді даної справи не з'ясовано належним чином обставин, що входять до предмета доказування в ній, що свідчить про неправильне застосування названим судом вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Водночас і рішення місцевого господарського суду з даної справи не може бути залишене в силі.

Названий суд, розглядаючи цю справу на підставі та з посиланням на наведені в цій постанові приписи статті 344 ЦК України, залишив поза увагою, що відповідні приписи стосуються виключно чужого майна, тобто такого, яке має титульного власника або володільця (але використовується іншою особою), і в принципі не можуть бути застосовані щодо нерухомих речей, які не мають власника або власник яких невідомий; набуття права власності на такі речі (безхазяйні нерухомі речі) можливе лише з підстав і в порядку, передбачених частинами першою і другою статті 335 ЦК України. Між тим місцевим господарським судом не встановлено, чи є спірне Нерухоме майно для позивача саме "чужим" (у розумінні згаданої статті 344 ЦК України), чи воно належало до безхазяйних речей (як про це зазначається й позивачем у справі). Не з'ясувавши пов'язаних з цим обставин, суд першої інстанції також припустився неправильного застосування наведених приписів частини першої статті 47 та статті 43 ГПК України.

У зв'язку з викладеним у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ЦК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак прийняті по суті справи судові рішення згідно з пунктом 3 статті 1119 та частиною першої статті 11110 ГПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватно-орендного підприємства "Мрія" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 08.12.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 зі справи № 916/3390/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Б. Грек

Суддя В. Палій