ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 914/4440/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Кузь В.Л.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

Розглянув апеляційну скаргу від 12.01.16 за № 12/01-1 Малого приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми Гелікон, м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р.

у справі № 914/4440/14

за позовом Малого приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми Гелікон, м.Львів

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Кредобанк, м.Львів

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції, м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, м.Львів

про визнання недійсним з моменту вчинення договору про відступлення прав за договорами іпотеки.

за участю представників сторін :

від відповідача -1 ОСОБА_3 представник (довіреність № 8217 від 16.11.15);

від відповідача -2 ОСОБА_4 представник (довіреність № 195 від 14.08.15).

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/4440/14 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Орищин Г.В. та Галушко Н.А.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 р. у справі № 914/4440/14 прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 914/4440/14 (головуючий суддя Сухович Ю.О., суддя Мазовіта А.Б., суддя Мороз Н.В.) відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту вчинення договору про відступлення прав за договорами іпотеки між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», посвідчений 16.12.2011 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2., зареєстрований в реєстрі № 5387.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 914/4440/14 і прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Надалі, позивачем було подано письмові пояснення по справі від 30.03.2016 р.

В поданій апеляційній скарзі та письмових поясненнях, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано наступного:

- внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобовязанні, а не заміна сторони в договорів, і таке відступлення не позбавляє та не обмежує боржника (Позичальника) звертатися до первісного кредитора (позикодавця) з вимогами, зокрема, про видачу кредитних коштів, отримання черговості зарахування сплачених позичальником платежів, враховуючи, що останній продовжує залишатися зобовязаною особою за кредитним договором за відсутності доказів переведення боргу;

- договір від 29.11.2011 р., укладений між відповідачами є змішаним договором, оскільки містить елементи договору факторингу та договору про відступлення прав за договорами забезпечення, а відтак його умови повинні відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 1077, 1078, ст.ст. 513, 640 ЦК України та Закону України «Про іпотеку». За таких обставин, укладений між відповідачами договір факторингу в частині відступлення прав за іпотечними договорами , не є вчиненим. Оскільки недотримана вимога щодо нотаріального посвідчення такого договору;

- при укладенні договору від 16.12.2011 р. про відступлення прав за договорами іпотеки не дотримано вимоги, передбаченої в п. 8.6 договорів іпотеки та ст. 24 Закону України «Про іпотеку», оскільки право вимоги за кредитним договорами перейшло від відповідача-1 до відповідача-2 14.12.2011 р., а тому ПАТ «Кредобанк» на час укладення договору від 16.12.2011 р. не був іпотекодержателем за іпотечними договорами та не міг відступити право за іпотечними договорами ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Відповідачі подали суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав правомірності та обґрунтованості рішення суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.02.1016 р. строк розгляду апеляційної скарги було продовжено в порядку ст. 69 ГПК України і відповідно до ст. 102 ГПК України.

У судовому засіданні 30.03.2016 р. за згодою представників сторін було оголошено перерву до 13.04.2016 р.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. за згодою присутніх представників сторін було оголошено перерву до 14.04.2016 р.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 14.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду від 21.12.2015 р. у справі № 914/4440/14 відсутні, зважаючи на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новий кредитор) був укладений договір факторингу шляхом уступки права грошової вимоги (далі по тексту - договір факторингу від 29.11.2011р.).

Умовами договору факторингу від 29.11.2011р. сторони визначили, що новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобовязаннях позичальників, у тому числі, за кредитним договором № 28 від 05.02.2007р., кредитним договором № 204 від 18.07.2007р., та кредитним договором № 46 від 30.04.2009р., укладених між ПАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон», та одержує право замість банку вимагати належного виконання ним своїх зобовязань.

При цьому, виконання зобовязань за кредитним договором № 28 від 05.02.2007р. забезпечувалось: іпотекою належного позивачу нерухомого майна, посвідченою 05.02.2007р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 983 (зі змінами та доповненнями від 19.07.2007р. № 6887 та 30.04.2009р. № 972); іпотекою належного позивачу нерухомого майна, посвідченою 20.03.2009р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 970 (за змінами та доповненнями від 30.04.2009р. № 732); іпотекою належного позивачу нерухомого майна, посвідченою 27.05.2009р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 1156.

Виконання зобовязань за кредитним договором № 204 від 18.07.2007р. (зі змінами та доповненнями) забезпечувалось іпотекою належного позивачу нерухомого майна, посвідченою 19.07.2007р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 6888 (зі змінами та доповненнями від 13.12.2007р. № 10784, від 07.02.2008р. № 976, від 29.08.2008р. № 5670, від 30.04.2009р. № 971).

Відповідно до умов договору факторингу від 29.11.2011р. до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» переходить також право вимоги до поручителів/майнових поручителів за правочинами, укладеними на забезпечення виконання зобовязань позичальників за кредитними договорами.

Так, згідно п. 3.1. договору факторингу банк відступає новому кредитору права вимоги, а новий кредитор на умовах цього договору приймає від банку права вимоги, визначені в додатку №1.

Згідно п. 3.2. договору факторингу банк передає новому кредитору, а новий кредитор приймає права вимоги за кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до забезпечувальних документів, і вказаних у додатку №1. Сторони зобовязані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку №2 до договору на підтвердження зазначеного приймання передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Договір набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі підписаного між відповідачами у справі акту від 14.12.2011р. було передано портфель заборгованостей за укладеним між ними договором факторингу від 29.11.2011р. Внесено ціну купівлі за викуп портфеля заборгованості на основі договору факторингу шляхом відступлення права вимог - 13.12.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2011 р. між ПАТ «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки (далі по тексту договір від 16.12.2011р.), відповідно до умов якого у зв'язку із укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу від 29.11.2011р. шляхом уступки права грошової вимоги, згідно з яким первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за договорами, перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - основне зобов'язання), які укладені між первісним іпотекодержателем та боржниками - перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - боржники), первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя, належні первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, перелік яких наведений в додатку №1 до даного договору (надалі - договори іпотеки). До нового іпотекодержателя переходять права первісного іпотекодержателя у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Як на підстави своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що, оскільки згідно з умовами договору факторингу від 29.11.2011р. ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» здійснило оплату ціни вимог 13.12.2011р., а право вимоги за кредитними договорами набуло 14.12.2011р. згідно акту приймання-передачі портфелю заборгованості, відтак зобовязання позичальника по кредитних договорах перед ПАТ «Кредобанк» припинилися 14.12.2011р. Таким чином, за станом на 16.12.2011р. у ПАТ «Кредобанк», на думку позивача, уже були припинені права за кредитними договорами, що відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України та ч.ч.4,5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» унеможливило передачу ним права вимоги за договорами іпотеки.

Крім того, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що, оскільки, договір факторингу було укладено 29.11.2011 р., відповідач-1 став власником прав вимоги за кредитними договорами з 14.12.2011р., а договір про відступлення прав за іпотечними договорами (без погодження з позивачем), які забезпечували виконання кредитних договорів укладені лише 16.12.2011р., то в порушення ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відбувся не одночасний перехід прав вимоги за основним зобовязанням (кредитними договорами) та іпотечними (похідними) зобовязаннями.

На підставі вищенаведеного, позивач просить визнати недійсним з моменту вчинення договір від 16.12.2011р. про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», посвідчений 16.12.2011р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 5387.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. ст.546, 575 ЦК України, ст. 3 ЗУ « Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, одного із способів забезпечення виконання зобов'язання, та являє собою заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Суть іпотеки полягає в тому, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною 1 ст.512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 29.11.2011 ПАТ "Кредобанк" уклав з ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" договір факторингу про відступлення ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" права вимоги до боржника за кредитними договорами шляхом викупу заборгованості .

В силу ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частинами 1 та 2 ст. 1082 ЦК України встановлений обов'язок боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо ж фактор на вимогу боржника не надасть боржнику доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Згідно з частиною 3 ст.1082 ЦК України виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. ( ст. 599 ЦК України).

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З аналізу названих норм законодавства випливає, що зобов'язання боржника за кредитними договорами (основним зобов'язанням) припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, тобто, поверненням боржником банку кредитних коштів та сплатою відсотків за їх користування або сплатою боржником сум факторові (у разі отримання боржником письмового повідомлення від банку (клієнта) або фактора про відступлення права грошової вимоги факторові, в якому визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.). При цьому, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до статті 1082 ЦК України звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.( банком).

Припинення основного зобов'язання має наслідком припинення іпотеки.

За умовами договорів іпотеки (пункти 6.1) вони діють з моменту їх нотаріального посвідчення і до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами та додатковими договорами до них.

Вчинення сторонами договору факторингу дій на виконання цього договору, наслідком яких є перехід від банку (клієнта) до фактора прав вимоги до боржника за кредитними договорами, не означає виконання боржником своїх зобов'язань за кредитними договорами (основним зобов'язанням) та їх припинення, відтак, не означає припинення іпотеки та прав іпотекодержателя за договорами іпотеки, якими забезпечено виконання боржником зобов'язань за кредитними договорами

Отже, зобов'язання боржника за кредитними договорами не припинилися, відтак, не припинилася іпотека та не припинилися права іпотекодержателя за договорами іпотеки від 05.02.2007 р. та від 20.03.2009 р.

На момент укладення ( 16.12.2011 р.) договору 1 про відступлення прав за договорами іпотеки договори іпотеки були чинними, іпотека була зареєстрована у встановленому законом порядку, за цими договорами іпотекоджателем був банк ( відповідач - 1).

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобовязанні не є підставою для припинення зобов'язань, як за основним договором, так і за договором, який укладено на його забезпечення, оскільки змінюється лише суб'єктний склад сторін зобовязання.

До підстав припинення зобовязання законодавець відносить: виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України); передання боржником кредиторові відступного (ст.600 ЦК України); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); прощення боргу (ст.605 ЦК України); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливість виконання (ст.607 ЦК України); смерть фізичної особи (ст.608 ЦК України); ліквідація юридичної особи (ст.609 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми, заміна кредитора у зобовязанні не може бути підставою припинення зобовязання. Внаслідок заміни кредитора у зобовязанні зобовязання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його субєктний склад у частині кредитора, має місце правонаступництво між тією особою, яка виступала кредитором у зобовязанні, і тією, яка «заступає» її місце. Правовідносини між первісним і новим кредитором складаються з приводу такого обєкта, як майнові права (право вимоги, що належить кредиторові); їх змістом є субєктивні права і обовязки, передбачені договором та законом залежно від підстав заміни кредитора у зобовязанні.

У звязку з укладенням договору факторингу, припинення основного зобовязання не відбулось, лише було передано зобовязання та замінено сторону у зобовязанні.

Вищенаведеним спростовується посилання скаржника, про те, що на дату укладення договору про відступлення прав за договорами іпотеки - 16.12.2011р., права банку як іпотекодержателя за іпотечними договорами припинилися і банк не міг відступити права іпотекодержателя за договором іпотеки іншій особі.

За договором від 16.12.2011 р. ПАТ "Кредобанк" відступив факторові (ТОВ "ФК "Приватні інвестиції") свої права за договорами іпотеки від 05.02.2007 р. та від 20.03.2009 р., укладеними з позивачем, якими було забезпечене виконання зобов'язань позичальника за кредитними договорами.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відступлення прав за іпотечними догодами відбулося без згоди іпотекодавців і така згода не передбачалась договорами іпотеки.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 514 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами договору факторингу від 29.11.2011р. визначено, що термін «права вимоги» в контексті договору означає повний обсяг прав грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами та повний обсяг прав вимоги до сторін забезпечення за забезпечувальними документами будь-якими з правочинів, укладеними на забезпечення виконання зобовязань позичальників за кредитними договорами, строк виконання за якими настав на дату відступлення прав вимоги за цим договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов кредитних договорів.

За умовами договору факторингу від 29.11.2011р., «заборгованість» означає невиконані (несплачені) певним позичальником грошові зобовязання перед банком, розраховані відповідно до умов кредитного договору і ще не сплачені на день підписання цього договору.

«Портфель заборгованості» за умовами договору факторингу від 29.11.2011р. це сукупність невиконаних (несплачених) позичальниками грошових зобовязань перед банком, нарахованих відповідно до умов кредитних договорів і ще не сплачених на день підписання цього договору, зокрема, повязаних із сумою основного боргу по кредиту, процентами, комісіями, штрафними санкціями тощо.

Згідно п.8.1. договору факторингу від 29.11.2011р., новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобовязаннях позичальників за кредитними договорами та сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобовязань за такими кредитними договорами та від сторін забезпечення виконання ними зобовязань за забезпечувальними документами. Починаючи з дати надходження ціни відступлення новий кредитор має права на всі суми належні до сплати позичальниками та сторонами забезпечення на виконання відступлених прав вимоги.

У відповідності до п.3.2 договору від 29.11.2011р. сторони зобов'язались підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку № 2 до договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору, який набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Оскільки оплата ціни відступлення відбулася 13.12.2011 р., то акт прийому-передачі портфеля заборгованостей підписаний між сторонами 14.12.2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотечними договорами не встановлено інше, в пунктах 8.6 договорів викладені положення, аналогічні положенням ч.1 ст. 24 Закону « Про іпотеку», зокрема, сторони погодили, що відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги позичальником за кредитним договором.

З правового аналізу наведеної норми вбачається, що відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Проте, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той самий день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Разом з тим, законодавством не визначено, протягом якого часу після укладення договору відступлення права вимоги за основним зобовязанням може бути укладено договір про уступку права вимоги за договором іпотеки.

Аналіз названих норм законодавства та умов договорів іпотеки дає підстави для висновку, що здійснення відступлення прав за іпотечним договором без згоди іпотекодавця за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням в розумінні ч.1 ст. 24 Закону України « Про іпотеку» не означає їх відступлення в один і той же момент ( в той же день, час тощо), а означає, що без згоди іпотекодавця права за іпотечним договором відступаються особі, якій відступаються або вже відступлені права вимоги за основним зобов'язанням. Тобто, права вимоги за основним та право за забезпечувальним зобов'язанням відступаються в сукупності. одній і тій же особі. У випадку ж відступлення особі прав за іпотечним договором без відступлення цій же особі права вимоги за основним зобов'язанням (коли права вимоги за основним зобов'язанням ще не відступлені і не відступаються разом з відступленням прав за іпотечним договором), відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення їй права вимоги за основним зобов'язанням.

Трактування положень названої норми як можливість здійснення відступлення прав за іпотечним договором без згоди іпотекодавця за умови відступлення в один і той же момент (день, час тощо) права вимоги за основним зобов'язанням, не відповідає закону, оскільки у разі відсутності з тих чи інших причин згоди іпотекодавця на відступлення прав за іпотечним договором особі, якій відступлені права за основним зобов'язанням, іпотекодержатель не може відступити цих прав, а особа, якій відступлені права за основним зобов'язанням, у разі його невиконання боржником, при наявній іпотеці позбавляється можливості задоволити свої вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки, що суперечить суті іпотеки, як способу забезпечення виконання основного зобов'язання. Тобто термін «одночасного відступлення» означає не часові рамки, а сукупність цих дій як правочинів.

На момент укладення оспорюваного договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011 р., за яким відповідач-1 відступив свої права за іпотечними договорами відповідачу -2, іпотека була зареєстрована в Держаному реєстрі іпотек, основне зобов'язання не було виконане боржником, іпотека не припинилася, як і не припинилися права банку (відповідача1) як іпотекодежателя за іпотечними договорами. В той же час права вимоги за основним зобов'язанням (кредитними договорами) були відступлені відповідачем- 1 відповідачу-2.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.11 постанови №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснено, що за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

За таких обставин апеляційний суд зазначає, що банк (відповідач-1) вправі був без згоди іпотекодавців відступити права за іпотечними договорами особі, якій відступлені права вимоги за основним зобов'язанням.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Скаржник як позивач у справі не навів обставин і не довів внаслідок цього ознак порушення норм закону щодо дотримання загальних вимог, необхідних для чинності правочину.

Відповідно до вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються вищенаведеними висновками суду, та не слугують підставами для скасування чи зміни оскаржуваного рішення у даній справі.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 914/4440/14 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу від 12.01.16 за № 12/01-1 Малого приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми Гелікон, м.Львів залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 15.04.2016 р.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.