ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа№ 914/490/16

За позовом: Приватного Акціонерного Товариства «Трускавецькурорт», Львівська область, м. Трускавець,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест», Львівська область, м. Трускавець,

Про стягнення 51 486,27 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 -представник

від відповідача: не зявився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Приватного Акціонерного Товариства «Трускавецькурорт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» про стягнення 51 486,27 грн.

В судовому засіданні 14.03.2016 року судом оглянуто оригінали документів, які долучені позивачем до матеріалів справи.

Позивачем на адресу суду 11.04.2016 року подано клопотання про приєднання до справи акта звірки взаєморозрахунків, складений про те, що між сторонами проведено звірку взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. і за результатами якої заборгованість складає 46 937,22 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2016 р. позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні з врахуванням поданого акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідач в судові засідання не зявився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 11.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01.01.2015 року між Приватним Акціонерним Товариством «Трускавецькурорт» (надалі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» (надалі Споживач) укладено Договір № 181-01 про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобовязується надавати Споживачеві послуги з постачання мінеральної води (надалі Послуги), а споживач одержувати і оплачувати їх в планових обсягах зазначених в договорі.

Згідно п. 3.1 Договору, розрахунки за надані послуги проводяться відповідно до розцінок, вказаних в калькуляції, яка погоджується із Споживачем і є невідємною частиною даного Договору. Протягом дії Договору розцінки можуть змінюватись у звязку із зміною оптових цін на енергоносії, матеріали, зміною витрат, повязаних із собівартістю тощо.

Сторонами було погоджені розцінки за послуги згідно з договором про що зазначенні в Додатку № 1 до Договору № 181-01 від 01.01.2015 року.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Споживач зобовязується представляти акти споживання мінеральних вод встановленої форми з даними кількості фактично отриманої мінеральної води за звітний період у відділ експлуатації Постачальника та довідки про фактичну кількість проведених відпочиваючими ліжко-днів у відділ розвитку комерційної інфраструктури та роботи з філіями Постачальника не пізніше 2 числа кожного наступного за розрахунковим періодом місяця.

Споживачем було надано довідки про кількість фактично проведених відпочиваючими ліжко-днів за період з квітня 2015 р. по грудень 2015 р.

Згідно п. 2.2.2 Договору, Споживач зобовязаний вчасно вносити плату за надані послуги відповідно до погоджених розцінок.

Відповідно до п. 3.4 Договору, оплата послуг проводиться споживачем на підставі виставлених рахунків Постачальника шляхом безготівкового перерахування коштів до 10 числа кожного місяця на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний у Розділі 8 даного Договору, в такому порядку:

- передоплата у розмірі 70 % вартості фактичного обсягу за попередній розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за фактичне споживання мінеральної води за попередній розрахунковий період.

У випадку порушення термінів розрахунків за надані послуги постачальник нараховує пеню в розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, яка включається в плату за Послуги у наступному розрахунковому періоді.

Згідно п. 3.7 Договору, за кожен день прострочення оплати від вказаного терміну нараховується пеня від заборгованої суми в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пеня за несвоєчасне виконання Споживачем обовязку сплатити гроші нараховується до моменту виконання ним цього обовязку.

Свої договірні зобовязання Постачальник виконав належним чином, що підтверджується актами наданих послуг підписаними сторонами, а саме: № 667 від 30 квітня 2015 року на суму 2 282,83 грн.; № 811 від 31 травня 2015 року на суму 3 274,85 грн.; № 939 від 30 червня 2015 року на суму 4 523,83 грн.; № 1087 від 31 липня 2015 року на суму 6 304,68 грн.; № 1189 від 31 серпня 2015 року на суму 8 414,21 грн.; № 1287 від 30 вересня 2015 року на суму 4 428,22 грн.; № 1384 від 31 жовтня 2015 року на суму 4 810,68 грн.; № 1487 від 30 листопада 2015 року на суму 4 326,62 грн.; № 1567 від 31 грудня 2015 року на суму 9 908,21 грн. Постачальником було надано послуг на загальну суму 48 274,13 грн.

Однак, Споживачем свої договірні зобовязання в повному обсязі не виконано чим спричинено виникнення заборгованості перед Постачальником в сумі 46 937,22 грн.

Відповідно до п. п. 3.4, 3.7 Договору позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка складає 4 549,05 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 181-01 про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах від 01.01.2015 року, позивач надав послуги належним чином, що підтверджується актами наданих послуг підписаними сторонами, а саме: № 667 від 30 квітня 2015 року на суму 2 282,83 грн.; № 811 від 31 травня 2015 року на суму 3 274,85 грн.; № 939 від 30 червня 2015 року на суму 4 523,83 грн.; № 1087 від 31 липня 2015 року на суму 6 304,68 грн.; № 1189 від 31 серпня 2015 року на суму 8 414,21 грн.; № 1287 від 30 вересня 2015 року на суму 4 428,22 грн.; № 1384 від 31 жовтня 2015 року на суму 4 810,68 грн.; № 1487 від 30 листопада 2015 року на суму 4 326,62 грн.; № 1567 від 31 грудня 2015 року на суму 9 908,21 грн., на загальну суму 48 274,13 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору, оплата послуг проводиться споживачем на підставі виставлених рахунків Постачальника шляхом безготівкового перерахування коштів до 10 числа кожного місяця на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний у Розділі 8 даного Договору, в такому порядку:

- передоплата у розмірі 70 % вартості фактичного обсягу за попередній розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за фактичне споживання мінеральної води за попередній розрахунковий період.

19.11.2015 р. у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати за наданні послуги на його адресу позивачем була направлена претензія № 1957 з вимогою погасити заборгованість у розмірі 32 702,39 грн. в триденний строк з моменту отримання даного листа, а також дотримуватись порядку оплати згідно п. 3.4 Договору. Дана претензія отримана, однак залишена без відповіді та реагування.

Як вбачається з наведеного Відповідач свої договірні зобовязання в повному обсязі не виконано чим спричинено виникнення заборгованості перед Позивачем в сумі 46 937,22 грн.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків..

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. п. 3.4, 3.7 Договору, за кожен день прострочення оплати від вказаного терміну нараховується пеня від заборгованої суми в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пеня за несвоєчасне виконання Споживачем обовязку сплатити гроші нараховується до моменту виконання ним цього обовязку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нарахована пеня за період з липня по грудень 2015 року в розмірі 4 549,05 грн., однак, згідно проведеного судом перерахунку пеня за вказаний період складає та підлягає до стягнення в розмірі 4 547,80 грн. (перерахунок здійснювався по програмі «Ліга Закон»).

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання не зявився, доказів оплати боргу чи заперечень на позов суду не представив.

Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача та не подання ним доказів оплати виконаних робіт в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,75,82,84,85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Трускавецьінвест» (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 61, ідентифікаційний код 30439207) на користь Приватного Акціонерного Товариства «Трускавецькурорт» (82200, Львівська область, м. Трускавець, бульвар Юрія Дрогобича, 2, ідентифікаційний код 30322940) 46 937,22 грн. основного боргу, 4 547,80 грн. пені та 1 378,00 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.04.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.