Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" квітня 2016 р. Справа № 17/5007/98/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: прокурор, ОСОБА_1, посвідчення №033462 від 18.05.2015, ОСОБА_2 - представник ФДМУ за дов. № 431 від 30.12.15р.;

від третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_3, представник Житомирської обласної ради за дов. № р-5-22/1910 від 11.12.15р.

від відповідачів: 1. ОСОБА_4Г, представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради за дов. № 26/137 від 25.02.16р. ( в засіданні суду 07.04.16р.),

2. ОСОБА_5, представник Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" за дов. № 5 від 12.01.15р.,

3. ОСОБА_5В, представник Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" за дов. № б/н від 12.01.16р.,

від третіх осіб на стороні відповідача-3: ОСОБА_6, представник Обласного медичного центру вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради за дов. № 18/5 від 25.03.16р.; ОСОБА_7, представник ПАТ "ЕК "Житомиробленерго за дов. № 08/20227 від 28.12.15р. ( в засіданні суду 07.04.16р.)

В засіданні суду 07.04.16року оголошувалась перерва до 10:00 год. та 17:00 год. 11.04.16року

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України (м. Київ)

за участю третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Житомирської обласної ради (м. Житомир), Обласного дитячого протитуберкульозного санаторію "Лісовий берег" (с. Іванківка, Житомирського району)

до 1. Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м. Житомир)

2. Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Київ)

3. Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Житомир)

за участю третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Обласного медичного центру вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради (м. Житомир), Федерації професійних спілок України (м. Київ), Публічного акціонерного товариства "ЕК "Житомиробленерго" (м. Житомир)

про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності з врахуванням заяви від 11.04.2016р. № 05/2-1973-11 про уточнення позовних вимог в частині переліку нерухомого майна, що є предметом спору

29.09.11 року Заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (м. Київ) просить визнати незаконним та скасувати Свідоцтво від 10.01.2001року про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Обласному дочірньому підприємству "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур". Відповідачем за цією позовною вимогою визначено Виконавчий комітет Житомирської міської ради (м. Житомир).

В обґрунтування фактичних підстав цієї позовної вимоги прокурор доводить, що оскільки майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" належить державі на праві власності, тому Свідоцтво від 10.01.2001року про право власності є незаконним та підлягає скасуванню на підставі статті 393 ЦК України.

Заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (м. Київ) просить визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" в м. Житомир, Житомирської області. Співвідповідачами за цією позовною вимогою визначені Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур" (м. Київ) та Дочірнє підприємство "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Житомир) ( а. с. 6 т.1) .

В обґрунтування фактичних підстав цієї позовної вимоги прокурор вказує на обставини будівництва Житомирською обласною радою по туризму та екскурсіях господарським способом майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег" в м. Житомирі у 1971-1972 роках на відведеній для цього земельній ділянці площею 1,5 га . За доводами позову спірне майно є літньою туристичною базою на 200 місць площею 1603,5 кв. м, 50 дерев'яних будинків , 2 санітарних блока та павільйон "Турист". Первісна вартість цього майна - 23 409 688 карб., залишкова - 2 953,8 тис. грн.

Майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" , як доводить прокурор, тимчасово переданий Фонду державного майна України на праві державної власності, яке виникло безпосередньо на підставі Закону України від 10.09.1991р. "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", Постанови ВР України від 10.04.1992р. № 2268-ХІІ "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України", Постанови ВР України від 04.02.1994р. № 3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" , та підтверджується правовою позицією Верховного Суду України ( постанови від 25.09.2007р. та від 18.11.2008р.) (далі - законодавство про майно загальносоюзних громадських організацій).

Звернення з цим позовом до суду у 2011 році прокурор пояснює тим, що про порушене право держави в особі Фонду державного майна України йому стало відомо лише 20.09.11р. в ході проведення перевірок на виконання завдання Генеральної прокуратури України від 31.05.23011р. № 07/2/1-220 вих-258 /1окв-11 "Про проведення перевірок додержання вимог законодавства під час відчуження майна професійних спілок" ( а с. 6, т.1).

Заперечуючи проти позову Приватне акціонерне товариство "Укрпрофтур" наголошувало на тому, що прокурор не обґрунтував, яким чином визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на неконкретизоване нерухоме майно призведе до захисту прав держави в особі Фонду державного майна України, оскільки приписами ст. 393 ЦК України захищається існуюче право власності; вимога про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності не відповідає способам захисту порушеного права; факт законності створення та правомірності набуття права власності на майно ЗАТ "Укрпрофтур", яке являється засновником відповідача 3, підтверджується рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. № 138/7; прокурор не надав доказів того, що майно , передане Федерацією професійних спілок України в якості внеску до статутного фонду відповідача 2 ( в т.ч. і спірне), у встановленому законодавством України порядку державою вилучалося; прокурор не подав доказів того, що позивач здійснював обов'язки власника спірного майна ( ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України); на підставі ч.5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності відповідачів на спірне майно презюмується; позбавлення права власності можливе лише у випадках примусового відчуження, а не в обраний прокурором спосіб; ОСОБА_9 Суд України у постанові від 27.04.2010р. у справі № 3-824к10 звернув увагу судів на необхідності з'ясування організаційно-правового статусу профспілок УРСР у структурі організацій профспілок СРСР, у зв'язку з чим, відповідач наголошує на тому, що профспілки УРСР (в тому числі, ОСОБА_8 республіканська рада по туризму та екскурсіях) мали республіканський статус та не відносилися до загальносоюзних громадських організацій; посилання у позові на законодавство про майно загальносоюзних громадських організацій як підставу виникнення права державної власності на спірне майно суперечить ст. 92 Конституції України про те, що правовий режим власності визначається лише законом ( а. с. 80 -89 т.1).

19.10.2011року ПрАт "Укрпрофтур" заявило про застосування строків позовної давності за позовними вимогами щодо визначення режиму власності на спірне майно , посилаючись на обізнаність Фонду державного майна України про це з 20.01.1997року ( а.с. 35 т.2).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10 листопада 2011 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 січня 2012 року в даній справі, позов задоволено частково. Визнано за державою в особі Фонду державного майна України право власності на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег", розташований в м. Житомир, Чуднівське шосе, 1. В частині позову про визнання незаконним та скасування свідоцтва від 10.01.2001 року про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" провадження у справі припинено.

ОСОБА_10 Вищого господарського суду України від 19.12.2012 року зазначені судові рішення були скасовані, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області, з наступних підстав:

- припиняючи провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України суди виходили з непідвідомчості спору господарським судам;

- висновки судів про те, що спірне майно є власністю держави передчасні, оскільки при прийнятті рішень не надано правової оцінки обставинам спору відповідно ст. 86 ЦК УРСР та Закону України "Про власність" № 697-ХІІ від 07.02.1991р. ( в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин);

- висновки судів про те, що спірне майно є власністю держави передчасні, оскільки при прийнятті рішень не встановлено правовий статус особи, якій було надано земельну ділянку для будівництва, особи, яка визначена замовником (забудовником) та організацією, на яку покладено експлуатацію побудованої бази безпосередньо після будівництва, та за рахунок яких джерел фінансувалось будівництво спірного майна;

- висновки судів про те, що позов прокурором подано в межах перебігу строку позовної давності зроблені без встановлення того, коли саме позивач, а не прокурор, дізнався про порушення свого права ( а. с. 60-66 т.3).

26.02.13р. прокурор подав заперечення стосовно застосування строків позовної давності у цьому спорі, вказавши письмово про те, що позивачу у справі - Фонду державного майна України про порушення права державної власності стало відомо лише після проведення органами прокуратури відповідної перевірки ( а.с. 112-113 т.3).

14.03.13р. позивач - Фонд державного майна України, з посиланням на ч.1 ст. 261 ЦК України погодився з доводами прокурора про подання позову в межах строків позовної давності ( а.с. 126-127 т.3).

25.03.13р. у додаткових письмових поясненнях прокурор підтвердив, що не оскаржує рішення виконкому Житомирської міської ради від 31.12.72р. № 1045, яке зазначене в якості підстави для видачі спірного свідоцтва про право власності, у зв'язку з тим, що з його тексту вбачається, що жодного відношення до спірних правовідносин воно не має ( а.с. 155 т.3).

09.04.13р. відповідач-2 доповнив відзив на позовну заяву додатковими запереченнями наступного змісту: за позовною вимогою визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на туристичну базу "Лісовий берег" від 10.01.01р. провадження підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України; відповідач -2 та відповідач-3 ніколи не були організаціями союзного підпорядкування , ВЦРПС не контролювалися , не одержували від неї будь-якого фінансування , в тому числі на створення спірного майна; оскільки Обласна рада по туризму та екскурсіях , як замовник будівництва спірного майна, входила до ОСОБА_8 центральної ради по туризму та екскурсіях , яка після 23.08.1991року перетворилась у ЗАТ "Укрпрофтур", спірне майно залишилось у створеної в результаті реорганізації юридичної особи; застосування до вимог про визнання права державної власності на спірне майно законодавства про майно загальносоюзних громадських організацій суперечить принципу дії нормативно-правових актів у часі та просторі , оскільки до його прийняття відповідач -2 вже був створений та наділений майном засновником, в тому числі, спірним, яким наділив відповідача -3 , виступивши 03.12.1991р. його засновником ; спірне майно ніколи не вибуло з володіння відповідача -3 , натомість позивачеві спірне майно ніколи не передавалося; позивачу про факт належності спірного майна відповідачу -3 стало відомо щонайпізніше у січні 1997р. , тому позовна давність для нього закінчилася за три роки до набрання чинності ЦК України , при цьому положення ст. 83 ЦК УРСР 1963р. на спірні відносини не поширюються ( а. с. 6-11 т.4).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 9 квітня 2013 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року в даній справі, позов задоволений частково. Визнано право власності держави України в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег", розташований в м. Житомир, Чуднівське шосе, 1. В частині позову про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" провадження у справі припинено.

ОСОБА_10 Вищого господарського суду України від 24 квітня 2015 року рішення господарського суду Житомирської області від 09.04.2013р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2014р. скасовано , а справу № 17/5007/98/11 передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області з наступних підстав:

- при новому розгляді справи господарські суди не виконали вказівки, що містилися в постанові Вищого господарського суду України від 19 грудня 2012 року, зокрема, в частині поновлення строку позовної давності;

- приймаючи рішення при повторному розгляді справи господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, в мотивувальній частині рішення зазначив, що Фонд держмайна України дізнався про порушення свого права, коли прокурором в межах його повноважень була подана позовна заява, що відображено в додаткових поясненнях Фонду від 13.03.2013 року;

- поряд з цим, додаткові пояснення Фонду держмайна України від 13.03.2013 року за №10-25-3131 (т.3, а. с. 148-150) зазначених обставин не містять;

- відсутні зазначені обставини і у запереченнях прокурора стосовно застосування строків позовної давності від 26.02.2013 року за № 05/2-1973-Н (т.3, а.с. 112, 113);

- будь-які інші докази, які могли б містити відомості щодо строків позовної давності господарськими судами попередніх судових інстанцій не зясовувались, не перевірялись і не досліджувались в судовому засіданні, що визнати законним і обґрунтованим не можна.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу призначено до розгляду судді Машевській О.П. ( довідка про автоматичний розподіл справ між суддями від 28.04.15р. )

Ухвалою від 29.04.15р. справу №17/5007/98/11 прийнято до провадження на новий розгляд, ухвалою від 14.05.15р. розгляд справи відкладено, залучено третьою особою ФПС України (м. Київ), вжито заходи щодо підготовки її до нового розгляду.

14.05.15р. прокурор у запереченнях стосовно застосування строків позовної давності повторно підтвердив, що як йому, так і Фонду державного майна України про порушення права державної власності на спірне майно стало відомо лише після проведення органами прокуратури відповідної перевірки у вересні 2011 року та що за приписами ст. 83 ЦК УРСР 1963року позовна давність не поширювалась на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння громадських організацій ( а.с. 144-145 т.6).

14.05.15р. відповідач -2 заявою підтвердив окремі доводи відзиву на позовну заяву ( а.с. 121-123 т.6).

18.05.15р. Фонд державного майна України підтримав доводи позову прокурора по суті та додатково підтвердив, що саме з позову прокурора дізнався про порушення своїх майнових прав на спірне майно ( а.с. 157-159 т.6).

Ухвалами від 14.05.15р. та від 02. 06.15р. до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідачів залучено Федерацію професійних спілок України ( м. Київ) , Житомирську обласну раду (м. Житомир), Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" ( с. Іванківка Житомирського району) та ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" (м. Житомир).

02.06.15р. прокурор подав заяву про вихід суду за межі позовних вимог , на підставі якої просить визнати за державою в особі ФДМУ право власності на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" ( Чуднівське шосе,1 м. Житомир) загальною площею 8367,1 кв. м ( а. с. 264-266 , т.6). Заяву прийнято до розгляду по суті.

04.06.15р. Федерація професійних спілок України у письмових поясненнях по суті спору підтримала заперечення відповідачів та додатково звертає увагу на те, що при визначення правого режиму власності на спірне майно слід враховувати положення ст. 8 Віденської Конвенції про правонаступництво держав щодо державної власності , державних архівів і державних боргів, якою визначено, що "державна власність держави-попередниці" означає майно, права та інтереси, які на момент правонаступництва держав належали згідно з внутрішнім правом держав-попередниць цій державі ( а.с. 288 т.6).

Ухвалою від 02.06.2015р. господарський суд ініціював проведення у справі судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної ) експертизи, вжив відповідні заходи, оскільки спеціальних знань потребує роз'яснення питань у галузі будівництва потребує роз'яснення питань стосовно дійсного складу об'єктів, що утворювали станом на 23.09.11 р. та утворюють на теперішній час майновий комплекс "Туристична база "Лісовий берег" ( Чуднівське шосе, 1 м. Житомир ), та якою була дійсна вартість останнього станом на 29.09.11р. для визначення ціни позову.

Ухвалою від 30.06.15р. господарський суд призначив у справі судову будівельно-технічну (оціночно-будівельну) експертизу, проведення якої доручив судовому експерту ОСОБА_11 (Свідоцтво № 937 від 23.01.2015р. (дійсне до 23.01.18р.) про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення будівельно-технічної експертизи ( 10.6 дослідження об'єктів нерухомості , будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів).

26 лютого 2016р. до господарського суду Житомирської області надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи за №629/06.15 від 17.02.16р., виконаний судовим експертом ОСОБА_11 та матеріали справи в 7 (семи ) томах.

Ухвалою від 09.03.2016р. господарський суд поновив провадження у справі, зобов'язав учасників судового процесу ознайомитися з висновком судової будівельно-технічної експертизи №629/06.15 від 17.02.2016р., та за наявності заперечень до його змісту, викласти їх письмово.

Ухвалою від 28.03.2016 р. господарський суд відклав розгляд справи на 07 квітня 2016 р. та вжив додаткові заходи щодо підготовки справи до розгляду.

В засіданні суду 07.04.16року оголошувалась перерва до 10:00 год. та 17:00 год. 11.04.16року.

В засіданні суду 11.04.16року прийнято до розгляду по суті заяву прокурора від 11.04.2016р. № 05/2-1973-11 про уточнення позовних вимог в частині переліку нерухомого майна, що є предметом спору , згідно якої загальна площа майнового комплексу туристичної бази "Лісовий берег" становить 8471,5 кв.м.

Прокурор, представник позивача та третьої особи на стороні позивача позов прокурора підтримали. Представники відповідачів проти позову заперечували.

В засіданні суду 11.04.16р. присутнім представникам судового процесу оголошено вступну та резолютивну частини рішення про відмову у позові.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконкому Житомирської міської депутатів трудящих № 371 від 14 травня 1968 року Житомирській обласній раді по туризму було виділено земельну ділянку, площею 1,5 га в південно-західній стороні Корбутівського лісопарку для будівництва туристичної бази на 265 місць. Зобов'язано забудовника і будівельну організацію при будівництві будинку готелю забезпечити повне збереження зелених насаджень ( а.с. 29 т.1).

Рішенням зазначеного виконкому № 362 від 07 травня 1970 року Житомирській обласній раді по туризму було виділено земельну ділянку, площею 314,0 кв. м. для будівництва насосної станції і башти в Корбутівському гідропарку. Зобов'язано забудовника і будівельну організацію при будівництві будинку готелю забезпечити повне збереження зелених насаджень ( а.с. 30 т.1 ).

Актом державної прийомки будинку (споруди) від 20 грудня 1972 року прийнято в експлуатацію літню туристичну базу на 200 місць, об'ємом 4810 куб.м., корисною площею 1603,5 кв. м. в м. Житомирі ( с. Корбутівка, гідропарк), який затверджено рішенням виконкому Житомирської ради депутатів трудящих 21.12.1972 року № 1045 ( а с. 17-22 т.1).

За даними цього Акту будівництво розпочато в липні 1971 року, здійснено забудовником - Обласною радою по туризму і екскурсіях господарським способом на підставі проекту прив'язки типових будинків КЛ-2т, ТП-246-19 Житомирського філіалу проектного інституту "Укрколгосппроект".

Згідно заключної частини висновку судової експертизи № 629/06.15 відповідно до Акту державного приймання літньої турбази від 1972р. прийнято в експлуатацію 15 типових будинків КЛ-2Т, 2 санітарні блоки (вбиральні), павільйон "Турист", частина водопровід, каналізація , електротехнічні роботи та благоустрій (а. с. 17-22 т.1, а. с. 194-199 т.3, а.с. 44-46 т.8).

Актом державної прийомки будинку (споруди) від 27 грудня 1973 року прийнято в експлуатацію комплекс турбази-готелю на 275 місць , об'ємом 25858 куб. м., корисною площею 5775 кв. м в лісопарковій зоні, Корбутівка, в м. Житомирі , який затверджено рішенням виконкому Житомирської ради депутатів трудящих 03.01.1974 року №9.

За даними цього Акту будівництво розпочато у вересні 1969р., здійснено із залученням генпідрядника БМУ "Житлобуд-4" треста "Житомиржитлобуд" на підставі проекту, розробленого Житомирським філіалом Республіканського проектного інституту "Укрколгосппроект" , забудовник - Обласна рада по туризму і екскурсіях.

Згідно заключної частини висновку судової експертизи № 629/06.15 відповідно до Акту державного приймання турбази від 1973р. прийнято в експлуатацію " Хозкорпус" ( гаражі на 4 бокси, котельня, гараж на 2-а бокси, гараж на 2-а бокси, склад №1, склад№2, склад №3), "2-ТП" (будівля ТП), "Водонапорная башня" ( водонапірна вежа, розташована за межами огородженої території турбази , до складу якої входять також резервуар на 50 куб.м, артсвердловина, насосна станція), "Спальный корпус; клуб-столовая, вестибюль -переход" ( головний корпус), "Канализиционная насосная (КНС), "Пожрезервуар", "Причал Ір.", водопровід, каналізація ( каналізація напірна, каналізація внутрішньоплощадочна), теплотраса, електротехнічні роботи ( високовольтна мережа ЛЕП-10кВ, низьковольтна мережа ЛЕП-0,4 кВ, зовнішня повітряна електромережа 380/220 В, радіомережа, телефонна мережа), благоустрій ( дренаж, малі архітектурні форми, покриття та сходові входи, дорога, озеленення і спортплощадка) ( а.с. 94-99 т.2, а.а. 77-79, 130-135 т.3, а.с. 47-52 т.8).

Відповідно до постанови Центральної ради по туризму та екскурсіях (м. Москва) від 28.12 .81 року "Про паспортизацію туристичних установ системи Центральної ради по туризму та екскурсіях" у 1983 році було проведено паспортизацію туристичної бази "Лісний берег".

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.03.1994р. №164 туристичній базі "Лісовий берег" обласного підприємства "Житомиртурист" українського АТ "Укрпрофтур" надано земельну ділянку у постійне користування площею 1,8300 га для розміщення бази та 10.05.1994 року видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ, про що зроблено запис за № 188.

З 19.01.1996 року набрали чинності Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 N 56р., які передбачили обов'язкову державну реєстрацію закінчених будівництвом об'єктів та прийнятих в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Державну реєстрацію проводили бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів , зокрема, рішення про відведення земельної ділянки і акт прийняття цього об'єкта в експлуатацію, затверджений рішенням органу місцевого самоврядування ( далі - Правила про державну реєстрацію № 56).

Судом встановлено, що 07.02.1997р. Житомирське обласне державне комунальне підприємство по технічній інвентаризації (далі - БТІ) здійснило державну реєстрацію права власності Житомирського обласного дочірнього підприємства "Житомиртурист" на туристичну базу "Лісовий берег" у реєстраційній книзі № 103 на сторінці 221 за реєстровим № 217 , інвентарна справа № 10308 ( а.с. 143 , 144 т.1).

У п. п."е" п.2.2 Правил про державну реєстрацію № 56 передбачалось, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційних напис (додаток N 5). Якщо на правовстановлюючому документі не було місця для реєстраційного напису, то видавалось реєстраційне посвідчення, яке було невід'ємною частиною правовстановлюючого документа (додаток N 6). Згідно п.п."д" п.2.2 цих Правил при реєстрації об'єктів нерухомого майна за юридичними особами, їм видавалось реєстраційне посвідчення (додаток N 7).

Державну реєстрацію права власності на туристичну базу "Лісовий берег" у 1997р. БТІ вчинено у формі реєстраційного напису. Наявність правовстановлюючого документу ( в оригіналі, в засвідченій копії) або реєстраційного посвідчення - не встановлено.

Згідно заключної частини висновку судової експертизи № 629/06.15 туристична база "Лісовий берег" станом на 07.02.1997р. була зареєстрована у складі об'єктів будівництва 1972 та 1973 років , і зокрема: "Главный корпус" ( літери А,А1(А2), початок буд-ва -1969, зданий у - 1973, площа забудови 3038,7, об'єм 19482куб.м, корисна площа 5008,3 кв.м), "Сауна" ( літера Б, рік забудови - відсутній, площа забудови 155,1, об'єм 462 куб.м, корисна площа 117,9 кв.м), "Кафе" ( літера В, початок буд-ва -1971, зданий у - 1972, площа забудови 134,5 кв.м., об'єм 382, корисна площа 115,3 кв.м.) ( а.с. 52-53 т.8).

10.01.2001 року Обласному дочірньому підприємству по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" , з посиланням на рішення виконкому Житомирської міської ради від 21.12.1972р. № 1045 , Виконавчим комітетом Житомирської міської ради видано Свідоцтво про право власності на туристичну базу "Лісовий берег", на підставі якого 23.01.2001 року БТІ проведено реєстрацію права колективної власності , про що внесено запис у реєстрову книгу № 140 на стор. 533 за № 755, інвентарна справа №10308. Як зазначено у Свідоцтві туристична база "Лісовий берег" в цілому складається з будівель туристичної бази ( а.с. 15, т.1).

Згідно заключної частини висновку судової експертизи № 629/06.15 туристична база "Лісовий берег" станом на 23.01.2001р. була зареєстрована у складі об'єктів будівництва 1972 та 1973 років , і зокрема: "Літні будинки з 1 по 15" ( літери Д, початок буд-ва -1971, зданий у - 1972, площа забудови 1784,5 кв.м, об'єм 3315 куб.м., корисна площа 1078,1 кв.м, "Вбиральні" ( літери У-У1, початок буд-ва -1971, зданий у - 1972, площа забудови 228,3 кв.м, об'єм 674 куб.м.), "Кафе" ( літера В, початок буд-ва -1971, зданий у - 1972, площа забудови 134,5 кв.м., об'єм 382, корисна площа 115,3 кв.м.) ( а.с. 57 т.8).

У заключній частині висновку судової експертизи № 629/06.15 на дату його складання 17.02.2016року підтверджено, які з об'єктів будівництва 1972 та 1973 років існують в натурі (на місцевості); які з об'єктів , визначених у позові прокурора, в натурі не виявлено; які з об'єктів нерухомого майна існують в натурі (на місцевості) та підлягають державній реєстрації ( а. с. 66-68 т.8).

У заключній частині висновку судової експертизи № 629/06.15 також підтверджено, що розташування об'єктів будівництва 1972 та 1973 років, які існують в натурі (на місцевості) на час проведення судової експертизи , відносно меж плану землекористування загальною площею 1,8300 га за Державним актом на право постійного користування серії ЖТ (номер відсутній) від 10.05.1994р., виданим туристичній базі "Лісовий берег Житомирського обласного підприємства "Житомиртурист", для розміщення бази відповідає фактичному ( а.с. 71 т.8).

Об'єкт будівництва 1973 року під назвою "Водонапірна башта" ( в інв. справі № 10308- "Водонапірна вежа"), згідно висновку судової експертизи № 629/06.15, розташований за межами виділених у постійне користування туристичній базі "Лісовий берег" земельних ділянок площею 1,83 га ( а.с.38-41 т.1, а.с. 212-215 т.3, а.с. 212-215 т.6) та 3,86 га ( а.с. 35-37 т.1, а.с.208-211 т. 3), та розташований на землях Гідропарку (м. Житомир), що межують з земельною ділянкою площею 1,83 га ( а.с. 71 т.8).

Об'єкт будівництва 1973 року під назвою "Каналізаційна насосна" ( в інв. справі № 10308- "КНС"), згідно висновку судової експертизи № 629/06.15, розташований в межах виділеного у постійне користування туристичній базі "Лісовий берег" земельної ділянки площею 3,86 га ( а.с. 35-37 т.1, а.с. 208-211 т.3, а.с. 71 т.8).

У заключній частині висновку судової експертизи № 629/06.15 підтверджено, що будівля ТП-378 ( реєстраційний номер майна 16467928, адреса: Чуднівське шосе, буд.1, площа 24,10 кв.м., власник ПАТ "ЕК"Житомиробленерго") 1973 року будівництва, розташована на території господарчого блоку (прибудована до будівлі гаражів на 4 бокси (літ.К), яка в свою чергу прибудована до будівлі котельні (літ.М) та на земельній ділянці площею 3,86 га, виділеній у постійне користування туристичній базі "Лісовий берег" ( а.с. 72 т.8).

На підставі висновку судової експертизи № 629/06.15 судом встановлено, що будівля ТП-378 була прийнята в експлуатацію Актом державної прийомки будинку (споруди) від 27 грудня 1973 року як "2-ТП" ( літера Л) та пов'язана технологічно з наявними в натурі (на місцевості) об'єктами будівництва 1972 та 1972 років , однак з 23.10.2006року її власником є ПАТ "ЕК" Житомиробленерго". Натомість зазначена будівля визначена у позові прокурора як власність держави.

Виконуючи вказівки Вищого господарського суду України , викладені у постанові від 19.12.12р. в частині з'ясування правового статусу особи, якій було надано земельну ділянку для будівництва, особи, яка визначена замовником (забудовником) та організацією, на яку покладено експлуатацію побудованої бази безпосередньо після будівництва, а також джерел фінансування будівництва спірного майна, судом встановлено наступні обставини.

27.07.82р. постановою ОСОБА_12 Центральної ради по туризму і екскурсіях (м. Москва) затверджено Положення про ОСОБА_8 республіканську раду по туризму і екскурсіях ( далі - Положення).

Відповідно до цього Положення ОСОБА_8 республіканська рада по туризму і екскурсіях являється органом, який здійснює керівництво радами по туризму і екскурсіям, іншими підвідомчими установами, організаціями, підприємствами туристично-екскурсійної системи профспілок на території УРСР. ОСОБА_8 республіканська рада по туризму та екскурсіях працює під керівництвом Центральної ради по туризму і екскурсіях ОСОБА_8 республіканської ради профспілок (Укрпрофрада) в тісному контакті з обласними радами і республіканськими комітетами профспілок, іншими громадськими організаціями, державними комітетами, міністерствами і відомствами ОСОБА_8 РСР. ОСОБА_8 республіканська рада по туризму і екскурсіях здійснює свою діяльність на началах госпрозрахунку, являється юридичною особою, має розрахунковий рахунок, самостійний баланс. Положенням також визначені завдання, зміст роботи, склад коштів.

Зокрема, кошти ОСОБА_8 республіканської ради по туризму і екскурсіях формувались із відрахувань від прибутку рад по туризму та екскурсіям, частини централізованих амортизаційних відрахувань та інших джерел. Ліквідація ОСОБА_8 республіканської ради здійснювалась Центральною радою по туризму та екскурсіях за погодженням з ВЦРПС (Всесоюзна центральна рада профспілкових союзів - постійно діючий орган профспілок СРСР, що діяв між з'їздами) та ОСОБА_8 республіканською радою профспілок ( а. с. 85 т.1).

18.11.90р. постановою ОСОБА_12 Загальної конфедерації професійних союзів СРСР ( м. Москва) за № 2-1а на підставі Статуту останньої , постанови 19 з'їзду професійних союзів СРСР "Про власність профспілок СРСР" від 27.10.1990р. затверджено Договір про закріплення прав з володіння, користування та розпорядження профспілковим майном від 18.11.1990р. , укладений між Загальною конфедерацією професійних союзів СРСР та Федерацією незалежних профспілок України ( далі - Договір про майно профспілок) ( а.с. 180 т.6).

Договором про майно профспілок закріплено на праві власності за Федерацією незалежних профспілок України майно згідно додатку, і зокрема , туристичну базу "Лісовий берег" ( м. Житомир, гідропарк, 1973 року введення в експлуатацію, балансова вартість 2302тис. крб.) ( а.с 181 т.6).

ОСОБА_12 Федерації незалежних профспілок України постановою № П-7-7 від 23.08.1991р. прийняла рішення про перетворення ОСОБА_8 республіканської ради з туризму та екскурсій в закрите акціонерне товариство "Укрпрофтур". Рада Федерації незалежних профспілок та Фонд соціального страхування України 04.10.1991р. уклали установчий договір і затвердили його Статут. Установчі документи АТ "Укрпрофтур" були предметом спору у справі Вищого арбітражного суду України № 138/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соціального страхування України та Акціонерного товариства "Укрпрофтур" про визнання недійсними установчого договору та статуту АТ "Укрпрофтур" (а.с. 41-44 том 2, а.с. 185-186 т.6).

У переліку майна, переданого Федерацією незалежних профспілок України в статутний фонд АТ "Укрпрофтур" ( додаток до Статуту товариства), значиться туристична база "Лісовий берег" , 1973 року введення в експлуатацію , балансова вартість 2302тис. крб., залишкова вартість 1932 тис. крб. ( а.с. 195 т.6).

ОСОБА_10 Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі №138/7 в позові Фонду державного майна України до Федерації незалежних профспілок України відмовлено повністю, з посиланням на те, що АТ "Укрпрофтур" створено законно, підстав для визнання установчого договору про його створення та статуту АТ недійсним немає (а.с. 41-44 том 2).

З 29.04.11р. відповідач -2 здійснює свою діяльність як ПрАТ "Укрпрофтур" на підставі Статуту (нова редакція) , згідно якого з 28.10.1991р. є повним правонаступником ОСОБА_8 республіканської ради по туризму і екскурсіях та власником майна , переданого йому засновниками, зокрема, Федерацією профспілок України ( а. с. 100 -102 т.1).

Установчі документи (положення, статут) Житомирської обласної ради по туризму ( або Обласної ради по туризму та екскурсіях) у справі відсутні.

Наявні у справі копії внутрішньо - титульного списку 1973 р. комплексу Житомирської турбази, засвідченого печаткою державного архіву Житомирської області, містять назву організації вищого рівня, а саме: ВЦРПС, ОСОБА_8 центральній раді по туризму та екскурсіям. Список затверджено головою Житомирської обласної ради профспілок.

Бланки паспортів турбази "Лісовий берег" містять назву "ВЦРПС, Центральній раді по туризму та екскурсіям". У паспорті спального корпусу вказано "СМУ "Жипстрой-4" як організацію, що його будувала (т.3,а.с.182,183-186).

Після введення туристичної бази "Лісовий берег" в експлуатацію, Житомирська обласна рада по туризму зверталась до Житомирського обласного відділення Будбанку СРСР за отриманням кредитних коштів для її будівництва у період з 28.12.1973р. по 12.03.83р. , однак докази їх надання - відсутні ( а. с. 63 -67 т.2).

В свою чергу , з архівної копії статистичної звітності профспілок УРСР , встановлено, що кошторисна вартість туристичної бази 1969-1972 років будівництва в м. Житомирі ОСОБА_8 РСР становила 1087,7 тис. крб., підрядна організація підпорядковувалась Мінпромбуду ОСОБА_8 РСР, джерело фінансування - 55,0 тис. крб. кредитних коштів Будбанку СРСР, в частині інших джерел фінансування - відомості відсутні ( а.с. 250 т.6).

ОСОБА_10 Центральної ради по туризму та екскурсіях (м. Москва) від 18.07.88р. № 12-1 ліквідовано Житомирську обласну раду по туризму та екскурсіям і створено на базі туристично-екскурсійних підприємств і організацій області Житомирське обласне туристично-екскурсійне виробниче об'єднання "Житомиртурист" та доручено ОСОБА_8 республіканській раді затвердити Статут останнього ( а.с. 128 т.3).

У справі відсутній Статут Житомирського обласного туристично-екскурсійного виробничого об'єднання "Житомиртурист".

Однак відповідач -2 в статусі ОСОБА_8 акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" в особі правління 03.12.1991р. прийняв рішення про створення Житомирського обласного відділення ЗАТ "Укрпрофтур" ( відповідач -3) як правонаступника Житомирського обласного туристично-екскурсійного виробничого об'єднання "Житомиртурист" (а.с. 11 т.4).

15 квітня 1994р. відповідач -2 в статусі ОСОБА_8 акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" в особі правління прийняв рішення (протокол №4) реорганізувати з 01 квітня 1994р. Житомирське обласне відділення " Житомиртурист" в Житомирське обласне дочірнє підприємство "Житомиртурист" ОСОБА_8 акціонерного товариства по туризму та екскурсіям "Укрпрофтур" та затвердити Статут останнього ( а.с. 129 т.3).

Статут Житомирського обласного дочірнього підприємства "Житомиртурист" ОСОБА_8 акціонерного товариства по туризму та екскурсіям "Укрпрофтур" у справі відсутній .

Однак , як встановлено судом, саме за цим підприємством вперше було проведено державну реєстрацію права власності на туристичну базу "Лісовий берег" - 07.02.1997р.

Загальними зборами акціонерів ОСОБА_8 ЗАТ по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур", протокол №6/6 від 14.04.1998р. затверджений Статут Обласного дочірнього підприємства по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укпрофтур" у новій редакції, зареєстрований Виконкомом Житомирської обласної ради 20.11.2000р.

Згідно статуту Обласне дочірнє підприємство по туризму та екскурсіях "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укпрофтур" з 20.11.2000р. є правонаступником Житомирського обласного дочірнього підприємства "Житомиртурист" ОСОБА_8 акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур", засноване на власності ЗАТ "Укрпрофтур". Для забезпечення діяльності підприємства ЗАТ "Укрпрофтур" передало йому у господарське відання майно, проіндексована вартість якого станом на 01 січня 2000 року становила 2925000,00грн. Забезпечуючи повне господарське відання, підприємство має право здавати майно в оренду у встановленому ЗАТ "Укрпрофтур" порядку ( а. с. 100-109 т.2).

Як встановлено судом, саме за цим підприємством було проведено державну реєстрацію права власності на літню туристичну базу "Лісовий берег" - 10.01.2001 року.

Судом також встановлено, що туристична база "Лісовий берег" не була зареєстрована відповідачами як цілісний майновий комплекс, що об'єднав об'єкти будівництва 1972-1973р.р. за Актом державного приймання літньої турбази від 1972р. та Актом державного приймання турбази від 1973р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно , що почав діяти з 03 серпня 2004року та припинив свою дію 31.12.12р.

Однак судом враховано, за згідно ч. 5. ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , в редакції, чинній станом на 03.08.2004р. , право власності на нерухоме майно, набуте згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнавалось державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснювалась лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Виконуючи вказівки Вищого господарського суду України , викладені у постановах від 19.12.12р. та від 24.05.15р. в частині з'ясування обставин обізнаності позивача про спірне майно, судом встановлено, що майнові претензії держави в особі Фонду державного майна України на туристичну базу "Лісовий берег" документально підтверджуються , починаючи з 1996 року , а не з 2011 року, як це доводять прокурор та позивач , і зокрема.

Повідомленням від 13.06.1995р. № 10-16-4105 Фонд державного майна України повідомив Федерації професійних спілок України про те, що за окремим дорученням Кабінету ОСОБА_13 України від 23.03.1995р. № 3737/96 з 1995 року проводить роботу по визначенню частки державної власності в майні АТ "Укрпрофтур" ( а.с. 51 т.2).

На виконання ухвал Вищого арбітражного суду України від 04.12.1996р. та від 24.12.1996р. у справі № 138/7 Федерація професійних спілок України листом від 26.12.1996р. за № 10-16-13652 надала Фонду державного майна України перелік установ, організацій і підприємств , які за станом на 24.09.91р. знаходились у віданні ОСОБА_8 республіканської ради по туризму та екскурсіях Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок (колишнього ВЦРПС), у якому значиться туристична база "Лісовий берег" ( м. Житомир, вул. Гідропарк,5) балансовою вартістю 1932 тис. крб. станом на 01.01.92р. та яка за станом на 01.12.96р. використовувалась обласним державним комунальним дитячим санаторієм радіаційного захисту "Лісовий берег" ( ) ( а.с. 160 т.6).

Листами від 11.12.2006р. № 10-16-17987 та від 08.10.2008р. № 10-16-14401 Фонд державного майна України підтвердив, що на виконання ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України "Про проект ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України про тлумачення постанови Верховної ОСОБА_10 України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 01.11.96р. № 461/96 -ВР разом з громадськими організаціями провів станом на 24.08.91р. інвентаризацію та склав Переліки організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.91р. знаходились у віданні загальносоюзних профспілкових організацій на території України ( а. с. 52, 54 т.2).

Вищевикладене доводить, що про спірне майно, місце його знаходження та фактичного суб'єкта користування ним, Фонду державного майна України стало відомо у період після 26.12.1996р. та до 20.01.1997р. В ході вирішення спору лише підтвердились доводи позивача про обізнаність з позову прокурора про існування свідоцтва про право власності на туристичну базу "Лісовий берег" від 10.01.2001р.

Враховуючи доводи відповідача - 2 про те, що держава в особі Фонду державного майна України, вважаючи себе власником спірного майна, не несла жодних витрат з його утримання , судом встановлено наступні обставини.

Рішенням правління ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укпрофтур" від 26 травня 1993року ( протокол № 41) надано дозвіл Житомирському обласному відділенню Житомиртурист" передати в оренду турбазу "Лісовий берег" Управлінню охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації строком на 10 років без права передачі третім юридичним чи фізичним особам або відчуження в інший спосіб ( а.с. 142 т. 1, а.с. 259 т.6).

Судом встановлено, що станом на 01.12.96р. туристична база "Лісовий берег" використовувалась обласним державним комунальним дитячим санаторієм радіаційного захисту "Лісовий берег" (чинна назва - обласний дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" Житомирської обласної ради ( ).

Як визнала Житомирська обласна рада у рішенні 23 сесії 6 скликання від 10.04.14р. № 1179 туристична база "Лісовий берег" з 1993 року використовується на умовах оренди закладами охорони здоров'я Житомирської області. Відповідно до рішення сесії обласної ради від 23.03.2004р. № 393, наказу управління охорони здоров'я Житомирської ОДА від 05.04.2004р. № 145, Обласний медичний центр вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради ( третя особа) був переміщений на умовах оренди у даний комплекс. Проіндексована залишкова вартість майнового комплексу "Лісовий берег" становить 2,9 млн. грн. За 20 років оренди із бюджету області було виділено більше ніж 12 млн. грн. для проведення поточних та капітальних ремонтів майнового комплексу ( а. с. 99 т. 3, а. с. 176 т.5, а.с. 5-77 т.9).

З Державного реєстру дитячих закладів оздоровлення та відпочинку судом встановлено наявність за № 0360 Сезонного дитячого оздоровчого закладу "Лісовий берег" ( м. Житомир, Чуднівське шосе, буд.1, комунальна власність).

На підставі вищевикладеного, суд встановив, що туристична база "Лісовий берег" , яка належить на праві господарського відання відповідачу -3 та на праві власності відповідачу -2, використовується з 1993 року установами та закладами комунальної форми власності ( засновник - Житомирська обласна рада) на правах оренди.

Дослідивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст. ст. 4-7, 33 та 43 ГПК України, оцінивши їх доводи по суті законодавчого регулювання спору, виконуючи обов'язкові вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постановах від 19.12.2012 року та 24.04.15р., враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 04.11.14р., від 18.11.14р. та 25.03.15р. у подібних правовідносинах, та керуючись правом відступити від цих правових позицій з одночасним наведенням відповідних мотивів на підставі ст. 11-28 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку відмовити у позові прокурора саме за безпідставністю матеріально - правових вимог до визначених відповідачів , виходячи з наступного.

Як розтлумачив Конституційний Суд України (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

16.07.1990р. набрала чинності Декларація про державний суверенітет України, главою VI якої визначено, що ОСОБА_8 РСР забезпечує захист всіх форм власності.

У період після 16.07.1990р. на території ОСОБА_8 РСР та у період після 24.08.1991р. на території України до 28.06.1996 року діяла Конституція ОСОБА_8 Радянської Соціалістичної республіки (1978 р., втратила чинність на підставі Закону № 254/96-ВР від 26.06.96) ( далі - Конституція УРСР 1978р.).

У період після 16.07.1990р. та до 23.11.92року, стаття 97 Конституції УРСР 1978р. у п.13 передбачала виключне відання Верховної ОСОБА_10 ОСОБА_8 РСР у здійсненні законодавчого регулювання відносин власності.

03.08.1990р. набрав чинності ОСОБА_8 УРСР Про економічну самостійність ОСОБА_8 РСР, який у статті 3 визначив, що економічна самостійність ОСОБА_8 РСР базується, зокрема, на такому основному принципі, як різноманітність і рівноправність форм власності та їх державний захист (далі ОСОБА_8 про економічну самостійність).

У статті 4 Закону про економічну самостійність було передбачено, що власність в ОСОБА_8 РСР виступає в таких формах: державна; колективна; індивідуальна (особиста і приватна трудова власність) та інші, передбачені Законом форми власності. Відносини власності встановлюються і регулюються на основі законодавства ОСОБА_8 РСР. ОСОБА_8 РСР гарантує рівноправність всіх форм власності. Право власності охороняється законом.

У період після набрання чинності 03.08.1990р. Закону про економічну самостійність та до 07.11.90року, стаття 10 Конституції УРСР 1978р. діяла в редакції, яка передбачала, що основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

Не зважаючи на те, що до прийняття Декларації про державний суверенітет України діючий ОСОБА_8 СРСР N 1305-1 від 06.03.90 р. "Про власність в СРСР" вже не передбачав "соціалістичної власності " на засоби виробництва та у ст. 17 розділу 3 "Колективна власність" визнавав суб'єктом останньої громадські організації, окремо від суб'єктів державної власності , визначених у розділі 4 "Державна власність", зміни до ст. 10 Конституції 1978р. на підставі ч. 2 статті 4 цієї Конституції 1978р. , або у зв'язку із прийняттям Закону про економічну самостійність , внесені не були.

ОСОБА_14 професійні спілки на конституційному рівні (статті 7 Конституції УРСР 1978р.) відносились саме до громадських організацій, то відповідно до вищевикладеного, майно останніх належало до колективної , а не державної власності (абз.6 п. 8 мотивувальної частини Рішення КСУ від 27 грудня 2001 року N 20-рп/2001 у справі N 1-2/2001 ( справа про укази ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року ( далі - Рішення КСУ щодо Компартії України; абз. 1 п.6 мотивувальної частини Рішення КСУ від 11 листопада 2004 року N 16-рп/2004 у справі N 1-30/2004 (справа про захист права власності організацій споживчої кооперації).

У період після набрання чинності 03.08.1990р. Закону про економічну самостійність у статтю 87 Цивільного кодексу ОСОБА_8 РСР від 18.07.1963 № 1540-VI також не були внесені зміни в частині вжитого терміну "соціалістична власність", тому до 06.04.94 року за цим Кодексом до складу останньої входили: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій ( далі - ЦК УРСР 1963р.).

Вжитий у статті 87 ЦК УРСР 1963р. розділовий знак "крапка з комою" доводить, що елементи переліку мають відносно самостійне значення.

Аналіз ст.ст. 7 та 10 Конституції УРСР 1978р. та ст. 87 ЦК УРСР 1963р., а також ст.ст. 97-99 цього Кодексу дає підстави дійти висновку, що на території ОСОБА_8 РСР власність профспілок, як громадських організацій, визнавалась у складі соціалістичної власності окремо від державної (загальнодержавної ) власності та охоронялась державою на рівні з останньою.

07.11.90року набрав чинності ОСОБА_8 УРСР № 404-12 від 24.10.90р. Про зміни і доповнення Конституції (Основного Закону) ОСОБА_8 РСР ( далі - ОСОБА_8 УРСР № 404-12) , яким статтю 71 Конституції 1978р. викладено в новій редакції наступного змісту: " На території ОСОБА_8 РСР забезпечується верховенство законів республіки".

Пунктом 9 Закону УРСР № 404-12 припинено також дію глави 2 "Економічна система" Конституції 1978р. до прийняття нової Конституції ОСОБА_8 РСР.

Таким чином , починаючи з 07.11.90 року стаття 10 Конституції УРСР 1978р. на території ОСОБА_8 РСР не діяла.

Стаття 87 ЦК УРСР 1963р. та ст.ст. 97-99 цього Кодексу втратили чинність 06.04.94р. на підставі Закону Верховної ОСОБА_12 України від 16.12.1993 № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно правової позиції Конституційного Суду України ( абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі N 18/183-97 (справа про набуття чинності Конституцією України) конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

З врахуванням викладеного, господарський суд виходить з того, що починаючи з 03.08.1990р. власність профспілок як громадських організацій на території ОСОБА_8 РСР належала за формою власності лише до колективної, яку вперше запроваджено ст. 4 Закону про економічну самостійність, та охоронялась законом нарівні з іншими самостійними формами власності : державною та індивідуальною (особиста і приватна трудова власність).

ОСОБА_14 про економічну самостійність у ст. 4 встановив, що відносини власності встановлюються і регулюються на основі законодавства ОСОБА_8 РСР, а стаття 71 Конституції 1978р. проголосила верховенство законів республіки, суд приймає до уваги , що Конституційний Суд України у Рішенні від 23.06.1997 № 2-зп (справа про акти органів Верховної ОСОБА_12 України) розтлумачив наступне:

- Конституція України 1978 року передбачала функціонування постійно діючого органу Верховної ОСОБА_12 України - ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України (на відміну від чинної Конституції України), а також постійних комісій Верховної ОСОБА_12 України та інших її органів;

- до внесення змін і доповнень до Конституції України 1978 року Законом України від 14 лютого 1992 року ( Закон ВР України від 14.02.1992 № 2113-XII "Про внесення змін і доповнень до Конституції (Основного Закону) України"), Верховна ОСОБА_12 України конституювалась як єдиний орган законодавчої влади в Україні;

- ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 здійснювала у визначених Конституцією межах функції вищого, після Верховної ОСОБА_12, органу державної влади в республіці, зокрема, в міжсесійний період у разі необхідності видавала укази, якими вносились зміни і доповнення до законодавчих актів з наступним їх затвердженням на пленарному засіданні Верховної ОСОБА_12;

- нормативні акти ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України мали вищу юридичну силу по відношенню до підзаконних актів; на сьогоднішній день діють окремі укази ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12, не затверджені Верховною ОСОБА_12 України, якими внесено зміни і доповнення до законів України;

- відповідність нормативних актів ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України чинній Конституції України 1996 року, в силу їх специфічного місця в ієрархії нормативних актів України, що випливає з особливого статусу ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України в системі органів державної влади України до 14 лютого 1992 року, належить до компетенції Конституційного Суду України, а не судів загальної юрисдикції.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у період після 16.07.1990р. на території ОСОБА_8 РСР та у період після 24.08.1991р. та до 14 лютого 1992 р. на території України, відносини власності встановлювались і регулювалися єдиним органом законодавчої влади - ВР УРСР ( ВР України) на основі законодавства ОСОБА_8 РСР: законів та постанов і указів Президії ВР УРСР ( ВР України) ( ст. 106 Конституції 1978р. в редакції до 14.02.1992р.).

03.08.1990р. набрала чинності Постанова ВР УРСР Про реалізацію Закону "Про економічну самостійність ОСОБА_8 РСР", у п. 3 якої було доручено ОСОБА_13 УРСР у двомісячний строк підготувати проект законодавчого акту про власність.

15.10.1990року набрала чинності Постанова ВР УРСР Про управління державним майном ОСОБА_8 РСР № 376-12, яка встановила , що до прийняття Закону ОСОБА_8 РСР про ОСОБА_13 ОСОБА_8 РСР на ОСОБА_13 УРСР покладається здійснення функцій по управлінню державним майном ОСОБА_8 РСР, що є у загальнореспубліканській власності ( далі Постанова ВР УРСР № 376-12).

02.11.1990 року ОСОБА_13 міністрів УРСР на виконання Постанови ВР УРСР № 376-12 прийняла ОСОБА_10 № 329 Про створення Комітету по управлінню державним майном при ОСОБА_13 УРСР , якою визначила наступні головні завдання Комітету по управлінню державним майном при ОСОБА_13 УРСР: інвентаризацію та оцінку вартості всього державного майна на території України та державного майна, що належить республіці за її межами; підготовку пропозицій Уряду республіки про передачу державного майна союзного та іншого підпорядкування у власність ОСОБА_8 РСР.

29.11.1990 р. набрала чинності ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 ОСОБА_8 РСР "Про захист суверенних прав власності ОСОБА_8 РСР" № 506-ХІІ ( далі - Постанова ВР УРСР № 506-ХІІ), яка встановила мораторій на території республіки на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками яких є органи державної влади і управління до введення в дію Закону ОСОБА_8 РСР про роздержавлення майна.

Постанова ВР УРСР № 506-ХІІ втратила чинність 04.03.1992 року ( з дня затвердження Верховною ОСОБА_10 України Державної програми приватизації на підставі Постанови ВР N 2164-XII від 04.03.92р.).

Постанова ВР УРСР № 506-ХІІ була розтлумачена 07.07.1992року Постановою ВР України № N 2553-XII "Про тлумачення ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 ОСОБА_8 РСР від 29 листопада 1990 року "Про захист суверенних прав власності ОСОБА_8 РСР" таким чином:

- встановити, що дія мораторію на зміну форм власності на державне майно поширюється лише на ті випадки, коли були наявними обидві умови: ініціатива і участь органів державного управління;

- дія мораторію не поширюється на договори оренди державного майна, викупу державного майна при оренді з викупом, викупу громадянами квартир державного житлового фонду, інші договори, укладені з ініціативи громадян, колективів, недержавних юридичних осіб, якщо зазначені договори укладені відповідно до чинного на момент укладення договору законодавства.

На підставі вищевикладеного та Ухвали Судової колегії в цивільних справах ВСУ від 05.11.97р. ( надрукована у віснику "Рішення Верховного Суду України" за 20 квітня 1999 р.) суд встановив, що у період з 15.10.1990р. по 29.11.1990р. ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 УРСР були прийняті постанови виключно щодо державного майна та введений мораторій на зміну державної форми власності на це майно до початку його приватизації - 04.03.1992р.

За змістом абз.1 п.8 мотивувальної частини Рішення КСУ щодо Компартії України суд дійшов висновку, що оскільки на території ОСОБА_8 РСР діяв ОСОБА_8 СРСР "Про громадські об'єднання" від 9 жовтня 1990 року N 1708-I, слід вважати, що діяв також ОСОБА_8 СРСР N 1818-1 від 10.12.90 "Про професійні спілки, права та гарантії їхньої діяльності", у ст. ст. 3 та 20 якого було передбачено, що профспілки є незалежними у своїй діяльності від органів державного управління, господарських органів, політичних та інших громадських організацій, вони їм не підзвітні і не підконтрольні; профспілки та їхні органи відповідно до законодавства є юридичними особами; профспілки володіють, користуються і розпоряджаються майном та коштами, що належать їм на правах власності; профспілки не відповідають за зобов'язаннями державних, господарських, кооперативних та інших громадських організацій; профспілки відповідно до їхніх статутних цілей і завдань мають право у встановленому порядку створювати, зокрема, акціонерні товариства.

За змістом абз.1 п.8 мотивувальної частини Рішення КСУ щодо Компартії України суд встановив, що на підставі ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 ОСОБА_8 РСР від 29.09.1990 N 281-XII "Про порядок реєстрації громадських об'єднань " в редакції ОСОБА_10 Президії ВР N 480-XII від 14.11.90р. здійснювалась державна реєстрація на території ОСОБА_8 РСР новостворених профспілок на підставі статутів , які не суперечили Декларації про державний суверенітет України, Конституції ОСОБА_8 РСР 1976 р. та чинному законодавству. Ця ОСОБА_10 , а також ОСОБА_10 ОСОБА_13 УРСР від 21 грудня 1990 р. N 385 "Питання реєстрації статутів громадських об'єднань", не забороняли таким громадським об'єднанням визначати у статутах умови про їх правонаступництво з питань права власності на майно профспілкових організацій, що діяли на території ОСОБА_8 РСР до 16.07.1990р.

26.03.1991 року набрала чинності Постанова ВР УРСР № 885-XII Про введення в дію Закону ОСОБА_8 РСР Про власність ( далі ОСОБА_8 про власність) , яка передбачила , що ОСОБА_8 вводиться в дію з 15.04.1991 року та застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Щодо правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, ОСОБА_8 РСР "Про власність" застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Закону.

У п. 4. Постанови ВР УРСР № 885-XII було встановлено , що правила, що містяться в Законі ОСОБА_8 РСР "Про власність" і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990 року.

Таким чином, з 1 липня 1990 року на території ОСОБА_8 РСР застосовувались правила Закону СРСР "Про власність в СРСР" про те, що власність виступає у формі власності радянських громадян, колективної і державної власності, з 03.08.1990р. правила Закону про економічну самостійність, про те, що власність в ОСОБА_8 РСР виступає в таких формах: державна; колективна; індивідуальна (особиста і приватна трудова власність) та інші, передбачені Законом форми власності, а з 15.04.1991р. - правила ст. 4 Закону про власність про те, що в ОСОБА_8 РСР власність здійснюється у формі : індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Стаття 20 Закону про власність встановила, що професійні спілки є суб'єктами права колективної власності , а стаття 28 цього Закону - що об'єктами права власності професійних спілок, є майно культурно-освітнього та оздоровчого призначення, грошові кошти, акції, інші цінні папери, жилі будинки, споруди виробничого і невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами (положеннями). Громадські об'єднання можуть мати у власності підприємства відповідно до цілей, зазначених в їх статутах, і в порядку, передбаченому законодавчими актами ОСОБА_8 РСР.

Стаття 8 Закону про власність також встановила, що цим Законом встановлюються основні положення про власність в ОСОБА_8 РСР, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом ОСОБА_8 РСР 1963 р. та іншими законодавчими актами.

Так, у ст. 97 ЦК УРСР 1963р. в редакції, чинній до 06.04.94 року було передбачено, що профспілкові організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів (положень). Право розпорядження майном, що є власністю профспілкових та інших громадських організацій, належить виключно профспілковим та іншим громадським організаціям.

Стаття 98 ЦК УРСР 1963р. в редакції, чинній до 06.04.94 року визнавала власністю профспілкових та інших громадських організацій майно, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

Стаття 99 ЦК УРСР 1963р. в редакції, чинній до 06.04.94 року передбачала, що на належні профспілковим організаціям будівлі, споруди, устаткування та інше майно, що відноситься до основних засобів підприємств, санаторіїв, будинків відпочинку, палаців культури, клубів, стадіонів і піонерських таборів, а також на культурно-освітні фонди не може бути звернене стягнення по претензіях кредиторів.

Вищенаведеним додатково підтверджується майнова самостійність профспілкових організацій від майна держави.

В свою чергу, згідно ч.2 статті 31 Закону про власність у загальнодержавній (республіканській) власності могло перебувати майно, передане у власність ОСОБА_8 РСР іншими державами, а також юридичними особами і громадянами (ст.ст. 32 та 34 Закону про власність).

Стаття 128 ЦК УРСР 1963р. для всіх випадків виникнення права власності , в тому числі, державної, визначала один момент - це передача речі.

У Рішенні КСУ Суду України від 5 лютого 2004 року N 2-рп/2004 у справі N 1-5/2004(справа про тлумачення терміна „передача земельних ділянок) зазначено, що слово „передача у загальному розумінні означає: віддавати, вручати щось кому-небудь у чиєсь відання, володіння; передавати у власність і т. інше.

Передача недержавними (кооперативними і громадськими) організаціями майна у державну власність мала здійснюватися на підставі та в порядку, визначеному чинним на той час законодавством ( абз. 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення КСУ від 11 листопада 2004 року N 16-рп/2004 у справі N 1-30/2004 (справа про захист права власності організацій споживчої кооперації).

04.05.1991 року набрав чинності ОСОБА_8 РСР "Про утворення Кабінету ОСОБА_13 ОСОБА_8 РСР" від 18. 04.1991 року № 980-12.

19.08.1991 р. Кабінет ОСОБА_13 ОСОБА_8 РСР прийняв ОСОБА_10 N 158 "Питання Фонду державного майна ОСОБА_8 РСР" , поклавши на Фонд державного майна УРСР організацію роботи та оформлення переходу в юрисдикцію ОСОБА_8 РСР державних підприємств і організацій союзного підпорядкування.

24.08.1991р. набрала чинності Постанова ВР УРСР Про проголошення незалежності України , яка передбачила, що з моменту проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року чинними на території України є тільки її Конституція , закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

30 серпня 1991 року ОСОБА_12 Верховної ОСОБА_12 України прийняла Указ від 30 серпня 1991 року № 1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" ( далі - Указ ВР України № 1452-XII) , у п. 1 якого було встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

10 вересня 1991 року набрав чинності ОСОБА_8 України № 1540-ХІІ "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" , у статті 1 якого було встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України ( далі - ОСОБА_8 про організації союзного підпорядкування).

24 вересня 1991 р. Кабінет ОСОБА_13 України прийняв ОСОБА_10 N 227 "Про заходи щодо виконання Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України" N 227 ( далі - ОСОБА_10 КМУ про виконання Закону про організації союзного підпорядкування), згідно якої постановив:

- організацію роботи по переходу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, що розташовані на території України, у відання органів державного управління України покласти на Урядову комісію, створену розпорядженням Кабінету ОСОБА_13 України від 11 вересня 1991 р. N 237, Фонд державного майна України та органи державного управління України, у відання яких переходять зазначені підприємства; міністерствам і відомствам України здійснити, в основному, до 1 жовтня 1991 р. прийняття у своє відання підприємств, установ та організацій згідно з додатком і повністю закінчити цю роботу до 1 грудня 1991 року;

- міністерства і відомства України, у відання яких переходять підприємства, установи та організації, одержують від них , зокрема, матеріали: довідку про фінансовий стан підприємства, установи та організації на 1 жовтня 1991 р. (запаси товарно-матеріальних цінностей, дебіторську і кредиторську заборгованість, в тому числі за межами України), розпочаті інвестиційні проекти, їх кошторисну вартість, фактичні витрати, обсяги фінансування з позабюджетних фондів і резервів; коротку характеристику виробничих і невиробничих фондів; бухгалтерський звіт за станом на 1 жовтня 1991 року;

- після узгодження організаційних питань органи державного управління України видають акти про перехід у їх відання відповідних підприємств, установ та організацій, які надсилаються до Фонду державного майна, Міністерства економіки, Міністерства фінансів та Міністерства статистики України.

У числі підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування згідно додатку до постанови Кабінету ОСОБА_13 України від 24 вересня 1991 р. N 227 , яку прийнято на виконання Закону про організації союзного підпорядкування, не значаться будь-які громадські організації союзного підпорядкування взагалі, та профспілкові, зокрема.

Інших нормативних актів на виконання Закону про організації союзного підпорядкування як ВР України, так і КМ України прийнято не було.

У п. 47. Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Корецький та інші проти України" Суд констатує, що закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією . Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.

З врахуванням викладеного, суд не встановив, що предмет правового регулювання Закону про організації союзного підпорядкування поширюється на власність громадських організацій союзного підпорядкування, в тому числі, профспілкових , суб'єктний склад яких взагалі не визначено.

Як вже судом мотивовано, стаття 8 Закону про власність встановила , що основні положення про власність в ОСОБА_8 РСР встановлюються саме цим Законом, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом ОСОБА_8 РСР 1963 р. та іншими законодавчими актами.

Тому за змістом ОСОБА_10 КМУ про виконання Закону про організації союзного підпорядкування суд встановив, що перехід підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, що розташовані на території України, у відання органів державного управління України, мав здійснюватися у будь-якому разі за актами про перехід у відання (абз.2 п.6 мотивувальної частини Рішення КСУ від 11 листопада 2004 року N 16-рп/2004 у справі N 1-30/2004 (справа про захист права власності організацій споживчої кооперації).

14 лютого 1992 року ВР України прийнято ОСОБА_10 N 2116-XII " Про управління майном підприємств, установ та організацій, що є у загальнодержавній власності " ( далі - ОСОБА_10 про управління державним майном 1992р.) , у якій визнано, що на Кабінет ОСОБА_13 України згідно з ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 ОСОБА_8 РСР від 15 жовтня 1990 року "Про управління державним майном ОСОБА_8 РСР" покладено повноваження по управлінню державним майном, що є у загальнодержавній власності, і для здійснення цих повноважень створено Фонд державного майна України.

10 квітня 1992р. набрала чинності Постанова ВР України "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" N 2268-XII ( далі - ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1992р.), яка встановила, що до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передати тимчасово Фонду державного майна України майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій.

У ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1992р. постановлено Фонду державного майна України прийняти майно цих підприємств, установ та об'єктів до 1 травня 1992 року. Однак механізм виконання цієї ОСОБА_10 - не встановлено.

ОСОБА_14 відносини набуття права власності, як вже мотивовано судом, регулювалися , окрім ЦК УРСР 1963р., також іншими законодавчими актами, суд враховує, що ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України від 12.09.91 р. N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" було встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції 1996р. і законам України.

Так, станом на 10.04.1992р. на території України діяла ОСОБА_10 ОСОБА_13 УРСР від 28 квітня 1980 р. N 285 "Про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд" (ОСОБА_10 втратила чинність на підставі Постанови КМ України N 678 від 26.06.96р.) ( далі - ОСОБА_10 УРСР про порядок передачі 1980р.).

Додатком до ОСОБА_10 УРСР про порядок передачі організацій 1980р. була ОСОБА_10 ОСОБА_13 СРСР від 16 жовтня 1979 р. N 940 "Про затвердження Положення про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд" , на підставі якого здійснювалася передача із союзного підпорядкування в республіканське і місцеве підпорядкування ( далі - Положення РМ СРСР про порядок передачі 1979р.)

Так, згідно абз. 3 п. 7 Положення РМ СРСР про порядок передачі 1979р. міністерства, державні комітети і відомства республік і виконавчі комітети місцевих ОСОБА_13 народних депутатів приймають від кооперативних та інших громадських організацій будинки і споруди у порядку, встановленому ОСОБА_13 ОСОБА_13 відповідної союзної республіки.

Згідно п. 8. Положення РМ СРСР про порядок передачі 1979р. передача кооперативними та іншими громадськими організаціями державним органам усього майна підприємств, об'єднань, організацій і установ, а також окремих будинків і споруд проводиться за плату, якщо законодавством СРСР не встановлений інший порядок.

Майно підприємств, об'єднань, організацій і установ, а також окремі будинки і споруди, що передаються кооперативними та іншими громадськими організаціями державним органам, оплачуються лише в тій частині, яка була створена або придбана кооперативними та іншими громадськими організаціями за рахунок власних коштів.

Оплата вартості такого майна провадиться в п'ятирічний строк, якщо угодою відповідних державних органів з центральними органами кооперативних та інших громадських організацій не встановлений більш короткий строк.

Судом не встановлені обставини прийняття Фондом державного майна України у своє відання як до , так і після 01 травня 1992року майнових комплексів громадських організацій СРСР, в тому числі, профспілкових, у порядку , встановленому Положенням РМ СРСР про порядок передачі 1979р. , та оплати його вартості на підставі угоди з центральними органами громадських організацій, в тому числі, профспілкових ( абз. 2 п.6 мотивувальної частини Рішення КСУ від 11 листопада 2004 року N 16-рп/2004 у справі N 1-30/2004 (справа про захист права власності організацій споживчої кооперації).

В свою чергу, судом встановлено, що 15.03.1992р. набрав чинності ОСОБА_14 України від 4 березня 1992 року № 2163-XII "Про приватизацію державного майна" (далі - ОСОБА_14 про приватизацію), який закріпив статус Фонду державного майна України як органу, що здійснює державну політику в сфері приватизації.

Закон про приватизацію у ч.4.ст.4 та ч.3 ст. 5 також встановив, що Верховною ОСОБА_13 України затверджується як перелік об'єктів загальнодержавної власності, що підлягають приватизації згідно з Державною програмою приватизації , так і перелік об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації.

07.07.1992р. ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України N 2558-XII було затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України , у пункті 4 якого було встановлено, що Фонд здійснює повноваження щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності та повноваження орендодавця майна державних підприємств і організацій, їх структурних підрозділів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невиконання ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1992р. було зумовлене відсутністю у Фонду державного майна України станом на 10.04.1992року відповідних повноважень.

18.07.1992 р. набрав чинності ОСОБА_14 України Про об'єднання громадян , який у ч.4 ст. 1 передбачив, що особливості правового регулювання діяльності профспілок визначаються Законом України про профспілки ( далі ОСОБА_14 про об'єднання громадян).

У мотивувальний частині Рішення КСУ від 18 жовтня 2000 року N 11-рп/2000 у справі N 1-36/2000 (справа про свободу утворення профспілок) викладено правову позицію про те, професійні спілки є громадськими організаціями та що ОСОБА_14 про об'єднання громадян є базовим також для професійних спілок, які створювались на момент набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 21 Закону про об'єднання громадян, громадські організації мали право на майно та кошти, придбані в результаті господарської та іншої комерційної діяльності створених ними госпрозрахункових установ та організацій, заснованих підприємств.

Закон про об'єднання громадян прийнятий в часі пізніше за ОСОБА_14 про організації союзного підпорядкування та ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1992р., тому виконання останніх після 18.07.1992р. в частині переходу права власності держави на майнові комплекси громадських організацій СРСР , розташованих на території України щонайменше суперечило би правовій позиції Конституційного Суду України про дію нормативно-правових актів в часі , тим більше , коли однин з них є підзаконним ( абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі N 18/183-97 (справа про набуття чинності Конституцією України).

Більше того, Конституційний Суд України у Рішенні від 01.07.1998 № 9-рп ( справа щодо приватизації державного майна) підкреслив, що відносини власності регулюються , зокрема, Цивільним кодексом ОСОБА_8 РСР від 18 липня 1963 року та Законом України "Про власність" від 7 лютого 1991 року. Тому ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1992р., як підзаконний нормативно-правовий акт, оцінюється судом як така, що суперечить цим законам України.

З 24.12.1992р. до 30.12.1992року Законом України "Про тимчасове зупинення повноважень Верховної ОСОБА_10 України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України" N 2796-XII ( далі - ОСОБА_8 про тимчасове зупинення повноважень ВРУ) була зупинена тимчасово, строком на шість місяців, дія пункту 13 статті 97 Конституції України 1978 року в частині здійснення законодавчого регулювання відносин власності; здійснення цих повноважень покладено на Кабінет ОСОБА_13 України.

26.12.1992р. набрав чинності Декрет Кабінету ОСОБА_13 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності ", який у п. п. 2 п.7 зупинив дію статей 2 та 5 Закону організації союзного підпорядкування у частині повноважень Фонду державного майна України, крім його повноважень як орендодавця, а також зупинив дію пункту 1 ОСОБА_10 про управління державним майном 1992р. також у частині повноважень Фонду державного майна України.

З 30.12.1992р. Закон про тимчасове зупинення повноважень ВРУ діяв в редакції Закону N 2886-XI від 19.12.92р. наступного змісту: делегувати Кабінету ОСОБА_13 України тимчасово, строком до 21 травня 1993 року, повноваження видавати декрети в сфері законодавчого регулювання з питань, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України 1978р., щодо відносин власності.

25.02.1993 року набрав чинності Декрет Кабінету ОСОБА_13 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності, в будівництві та промисловості будівельних матеріалів " N 19-93 , який у п. 2. зупинив дію пункту 1 ОСОБА_10 про управління державним майном 1992р. в цілому.

Дія статей 2 та 5 Закону організації союзного підпорядкування у частині повноважень Фонду державного майна України, крім його повноважень як орендодавця в подальшому так і не була поновлена. Не поновлена також і дія п.1 ОСОБА_10 про управління державним майном 1992р. в частині повноважень Фонду державного майна України на управління державним майном.

З 21.05.1993р. повноваження Верховної ОСОБА_10 України в частині здійснення законодавчого регулювання відносин власності поновлено.

4 лютого 1994 року набрала чинності Постанова ВР України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" N 3943-XII ( далі - ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1994р.), яка встановила, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

У п. 2. ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1994р. було встановлено Кабінету ОСОБА_13 України до 1 березня 1994 року у встановленому порядку визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна.

На виконання п.2 ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР 1994р., Кабінет ОСОБА_13 України прийняв постанову від 13 січня 1995 р. N 18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" (далі - ОСОБА_10 КМУ про органи управління майном громадських організацій СРСР 1995р.), згідно якої до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, поклав на міністерства повноваження органів управління цим майном згідно з додатком.

У п. 2 ОСОБА_10 КМУ про органи управління майном громадських організацій СРСР 1994р. постановлено Міністерствам, зазначеним у додатку прийняти до 15 січня 1995 р. до сфери управління майно згідно з порядком, передбаченим ОСОБА_10 про порядок передачі організацій 1980р.

У Переліку майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, управління яким покладається на міністерства ( додаток до ОСОБА_10 КМУ про органи управління майном громадських організацій СРСР 1995р.) не значиться майно загальносоюзних громадських організацій взагалі, та профспілкових організацій, зокрема.

Разом з тим, зміст п. 2 ОСОБА_10 КМУ про органи управління майном громадських організацій СРСР 1994р. в черговий раз доводить, що прийняття майна загальносоюзних громадських організацій, розташованих на територій ОСОБА_8 РСР у державну власність (безстроково чи тимчасово), мало здійснювати за документами , що мали юридичне значення ( рішення про передачу та акт приймання-передачі).

В свою чергу, в абз. 1 п. 3 ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР, встановлено, що правонаступником орендодавця за договорами оренди майнових комплексів, розташованих на території України, які укладено з центральними органами загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, є Фонд державного майна України.

Згідно абз. 2 цього пункту, до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

В абз. 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2000 року N 14-рп/2000 у справі N 1-16/2000 (справа про визначення способу малої приватизації) викладено наступну правову позицію: правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державною чи комунальною власністю, та майна, що належить Автономній Республіці Крим. Порядок відчуження такого майна визначається законами, зокрема, Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що абз. 2 п. 3 ОСОБА_10 ВРУ про майнові комплекси громадських організацій СРСР станом на 04.02.1994р. не тільки суперечив чинному Закону про власність, але й Закону про приватизацію , оскільки Фонд державного майна України не мав права передавати на приватизацію майно , не включене до переліку об'єктів загальнодержавної власності, що підлягали приватизації. Тоді як судом встановлено, що майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР не включалось до такого переліку та, як дійшов суд висновку, не могло включатись до законодавчого визначення правонаступників такого майна.

Оскільки судом не встановлено виконання Фондом державного майна України абз. 2 п.3 ОСОБА_10 КМУ про органи управління майном громадських організацій СРСР 1994р. в частині здійснення права розпорядження майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, вищевикладений висновок суду підтверджується.

8 червня 1995 року набув чинності Конституційний Договір між Верховною ОСОБА_10 України та Президентом України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України", стаття 7 якого встановила , що власність в Україні є загальнодержавною, комунальною, колективною і приватною. Закон гарантує рівний захист усіх форм власності, соціальну спрямованість ринкової економіки ( абз.1 п.4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 травня 1997 року vd970513 vn1-зп "Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22,243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата ( далі - Рішення КСУ у справі про офіційне тлумачення ст. 58 Конституції України).

24 травня 1996 року Президентом України прийнято розпорядження № 123 «Про заходи щодо майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», яким доручено Кабінету ОСОБА_13 України поінформувати про виконання постанов ВР України від 10 квітня 1992 року "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" та від 4 лютого 1994 року "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", а також підготувати і подати на розгляд Верховної ОСОБА_13 України пропозиції щодо вирішення питання права власності на майно громадських організацій колишнього Союзу РСР.

На думку суду, вищевикладене підтверджує, що у відносинах набуття права державної власності на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР від імені держави повноваження здійснював Кабінет ОСОБА_13 України та що станом на 24 травня 1996року це майно не було державним, а Фонд державного майна України - органом, уповноваженим здійснювати управління та розпорядження таким майном.

28 червня 1996 року набула чинності Конституція України ( п.2 резолютивної частини Рішення КСУ 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі N 18/183-97 (справа про набуття чинності Конституцією України).

Конституційний Суд України в абз. 4, 6 п.1 мотивувальної частини Рішення від 01.07.1998 № 9-рп (справа щодо приватизації державного майна) виходить з того, що регулювання відносин власності закріплено в Конституції України, яка визначила коло об'єктів і суб'єктів права власності (статті 13, 41, 142, 143), рівність усіх суб'єктів права власності (стаття 13), гарантії права власності й обов'язки власників (статті 13, 41) та встановила, що правовий режим власності має визначатися виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Крім того, відносини власності регулюються Цивільним кодексом ОСОБА_8 РСР від 18 липня 1963 року, Законом України "Про власність" від 7 лютого 1991 року.

В абз. 1 п. 5. мотивувальної частини Рішення КСУ у справі про офіційне тлумачення ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що після 28 червня 1996 року право державної власності на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР могло виникнути виключно на підставі закону. Застосування підзаконних нормативно-правових актів, прийнятих ВР Української РСР , ВР України, КМ України та Президента України, як підстави виникнення державної власності на таке майно після 28.06.1996р. , суперечить ст. 58 Конституції України.

01.11.1996 року Верховна ОСОБА_13 України прийняла ОСОБА_10 N 461/96-ВР "Про проект ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України про тлумачення ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", якою доручила Фонду державного майна України разом з відповідними громадськими організаціями України до 1 квітня 1997 року провести інвентаризацію майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР станом на 24 серпня 1991 року і подати ОСОБА_9 України перелік суб'єктів, у володінні яких знаходиться це майно.

У п. 2 цієї ОСОБА_10 Верховна ОСОБА_10 України постановила : відповідно до частини сьомої статті 92 Конституції України Комісії Верховної ОСОБА_10 України з питань економічної політики та управління народним господарством підготувати і внести на розгляд Верховної ОСОБА_10 України в січні 1997 року проект Закону України про власність на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР.

У статті 91 Конституції України встановлено, що Верховна ОСОБА_10 України приймає, зокрема, постанови більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.

Як розтлумачив Конституційний Суд України в абз. 5 п. 5 мотивувальної частини Рішення від 14.10.2003 № 16-рп/2003 (справа про направлення запиту до Президента України) юридичними формами актів Верховної ОСОБА_10 України насамперед є закони і постанови. Шляхом прийняття актів набувають офіційного характеру результати волевиявлення Верховної ОСОБА_10 України, тобто її рішення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що станом на 01.11.1996 року право державної власності на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР не виникло, і це визнала Верховна ОСОБА_10 України прийняттям ОСОБА_10 N 461/96-ВР . Окрім того, як дійшов суд висновку, прийняттям цієї ОСОБА_10, законодавчий орган держави визнав, що таке майно знаходиться у віданні відповідних громадських організацій України, а не у віданні Фонду державного майна України.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 N 461/96-ВР не виконана, ОСОБА_8 України про власність на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР не прийнято.

18.10.2006року набрав чинності ОСОБА_8 України від 21.09.2006 № 185-V "Про управління об'єктами державної власності" ( далі - ОСОБА_8 № 185-V), який у ст.ст. 3 та 4 встановив, що об'єктами управління державної власності є корпоративні права, що належать державі у статутних фондах господарських організацій, а субєктами управління ними є, зокрема, Кабінет ОСОБА_13 України та Фонд державного майна України.

У ч. 1 ст. 5 Закону № 185-V Кабінет ОСОБА_13 України є субєктом управління, що визначає обєкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також обєкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим субєктам управління, визначеним цим Законом.

Підпунктом "а" пункту 3 частини 1 статті 7 цього ж Закону передбачено, що Фонд державного майна України здійснює управління корпоративними правами держави лише в порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_13 України.

Отже, в силу приписів вищезазначених норм вбачається, що саме Кабінет ОСОБА_13 України здійснює управління обєктами права державної власності , зокрема, корпоративними правами держави, як безпосередньо, так і через уповноважені ним органи державної виконавчої влади ( постанова ВСУ від 17.02.2009р. у господарській справі № 3-6202к08, № в реєстрі 3064569; абз. 6 , 8 та 10 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 01.07.1998 № 9-рп (справа щодо приватизації державного майна).

В свою чергу підпунктом "г" пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 185-V передбачено, що Фонд державного майна України встановлює наявність та визначає розмір корпоративних прав держави в майні господарських організацій, а також у майні громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини ( рішення у справі «Бейєлєр проти Італії» від 05.01.2000 р., рішення у справі «Принц Ганс-Адам ІІ де Ліхтенштейн проти Німеччини» від 12.07.2001 р., рішення у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України від 25.01.02р. ) наголошується на тому, що право власності не обмежується правом власності на фізичні речі та охоплює як власне майно, так і майнові права , зокрема, корпоративні. Однак у рішенні у справі "Маркс проти Бельгії" від 27.04.1979р., Суд визнав, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції застосовується лише у випадку порушення права володіння наявною власністю і не гарантує права на набуття власності на певне майно. Таким чином, не існує володіння власністю доти, доки особа не може заявити про своє право власності.

На підставі вищевикладеного , суд встановив, що ОСОБА_8 № 185-V визначив , що об'єктом управління державною власністю можуть бути корпоративні права держави у майні громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України та що станом на 18.10.2006р. такі права у держави ще не виникли. Встановити наявність таких прав та визначити їх розмір мав Фонд державного майна України.

Таким чином, після 18.10.2006р. юридично некоректним є віднесення майна громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України до об'єктів управління державною власністю та визначення Фонду державного майна України суб'єктом управління таким майном.

20.03.2007року набрав чинності ОСОБА_8 України від 22.02.2007 № 700-V "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України" ( далі - ОСОБА_8 про мораторій 2007р.) , який встановив до 1 січня 2008 року мораторій на відчуження нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення та основних засобів виробництва, які перебувають у володінні Федерації професійних спілок України, господарських товариств та інших суб'єктів господарювання, учасником (акціонером) чи засновником яких є Федерація професійних спілок України, а також акцій (часток, паїв) господарських товариств, які здійснюють відповідну діяльність, що перебувають у володінні Федерації професійних спілок України.

У статті 3 Закону про мораторій 2007р. Верховна ОСОБА_13 України фактично визнала, що "спірне" майно перебуває у володінні Федерації професійних спілок України, а не у володінні Фонду державного майна України, та що суб'єкт права власності на це майно на законодавчому рівні не визначений.

Стаття 4 "Прикінцеві положення" Закону про мораторій 2007р. зобов'язала Кабінет ОСОБА_13 України створити робочу комісію, в тому числі, за участю Фонду державного майна України , якій провести інвентаризацію відповідного майна та щодо кожного об'єкта документально визначити законність його перебування у володінні Федерації професійних спілок України; щодо кожного об'єкта, включеного до вказаного переліку, встановити частку держави, Федерації професійних спілок України, інших професійних спілок, інших суб'єктів господарювання. На Кабінет ОСОБА_13 України покладено також обов'язок подати в установленому порядку законопроект про визначення суб'єктів права власності майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України.

Судом встановлено, що 04.07.2006р. була укладена Угода № 299 про взаємодію Фонду державного майна України та Федерації професійних спілок України з метою проведення інвентаризації об'єктів ФПУ та налагодження їх обліку , яка у п. 4 містить умову про те, що результати інвентаризації не обліковуються в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності, а зберігаються в окремій базі об'єктів ФПУ, а в п.5 про те, що у разі виявлення об'єктів, які на 100% є державною власністю , відомості про них вносяться до Єдиному реєстрі об'єктів державної власності ( а с. 241 т.6).

У справі відсутні докази виконання ФДМУ та ФПСУ умов Угоди № 299 від 04.07.2006року стовного інвентаризації спірного майна. Судом встановлено, що ОСОБА_8 про мораторій 2007р. не виконано.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що як до 20.03.2007р., так і після цієї дати, держава не стала власником майна, яке перебувало та перебуває у володінні Федерації професійних спілок України та створених нею суб'єктів господарювання, а Фонд державного майна України не був та не став органом, уповноваженим від імені держави та в її інтересах здійснювати право власності на таке майно.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами ст.ст. 1 та 2 ГПК України передбачено право прокурора звертатися до господарського суду в інтересах держави.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання права власності. Засади захисту права власності передбачено главою 29 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів ( постанова ВСУ від 04.12.12р. у справі № 3-55гс12, № в реєстрі 28107486, постанова ВСУ від 23.12.14р. у справі № 3-191г -14, № в реєстрі 42202931).

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права (постанова ВСУ від 23.12.14р. у справі № 3-191г -14, № в реєстрі 42202931).

Позов про визнання права власності є належним способом захисту, якщо майно ще не вибуло з володіння власника ( постанова ВСУ 25.06.14р. від 6-67цс14, № в реєстрі 39589417).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова ВСУ від 17.12.2014р. у цивільній справі №6-194цс14, № в реєстрі 42202960).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності становлять права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України).

Держава визначається рівноправним суб'єктом права власності на майно ( майнові права ) з іншими суб'єктами права власності (ст. ст. 2, 318 ЦК України). Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ст. 326 ЦК України).

Прокурор звернувшись до господарського суду в інтересах держави не довів наявність в останньої станом на 03.10.2011року права володіння, права користування та права розпорядження туристичною базою "Лісовий берег". Не довів прокурор наявність у держави станом на 03.10.2011р. корпоративних прав щодо такого майна.

Фактично, позов про визнання права власності держави на спірне майно подано з метою набуття такого права вперше на підставі рішення суду , а не для його захисту , як це передбачено у ст. 392 ЦК України.

Окрім того, звертаючись з цим позовом до суду, прокурор не врахував, що згідно статті 322 ЦК України, який діє на території України з 01 січня 2004року, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Жодного доказу на підтвердження тим обставинам, що вважаючи себе власником спірного майна щонайменше з 04 лютого 1994 року, держава несла тягар з його утримання, прокурором не подано. Не доведено прокурором, що держава за законом була звільнена від такого обов'язку.

Визначивши Фонд державного майна України як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, прокурор не довів наявність в останнього такого статусу на підставі ст. 326 ЦК України та ст. 7 Закону № 185-V (постанова ВСУ від 10.10.2011р. у справі № 3-104гс11, № в реєстрі 19310003 ).

Конституційний Суд України в абз. 5 п.1 мотивувальної частини Рішення від 01.07.1998 № 9-рп (справа щодо приватизації державного майна) офіційно розтлумачив, що правовий режим власності має визначатися виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92) та що на конституційному рівні принципово відокремлено комунальну власність від державної власності. Комунальна власність не входить до складу державної, є самостійним об'єктом права власності, управління якою здійснює безпосередньо територіальна громада або створені нею органи.

На підставі встановлених обставин спору та приймаючи до уваги ОСОБА_8 про мораторій 2007р. , яким виражена воля Верховна ОСОБА_13 України встановити частку держави, Федерації професійних спілок України, інших професійних спілок, інших суб'єктів господарювання у майні, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України та створених нею суб'єктів господарювання, суд вважає, що у територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради є законний інтерес вимагати встановлення на законодавчому рівні частки комунальної власності у спірному майні , тягар утримання якого покладався на обласний бюджет останні двадцять років.

Все вищевикладене є підставою для відмови у позові прокурора в інтересах держави до відповідачів ПАТ "Укрпрофтур" (м. Київ) та ДП "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Житомир) про визнання права власності на спірне майно.

Суд відмовляє у позові прокурора в інтересах держави до Виконавчого комітету Житомирської міської ради з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 4 та 5 ч.2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог до кожного з відповідачів, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; законодавство, на підставі якого подається позов.

Предметом позовної вимоги до наведеного відповідача є вимога визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 10.01.2001року про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Обласному дочірньому підприємству "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур".

Правовою підставою цієї позовної вимоги визначено ст. 393 ЦК України, згідно якої правовий акт органу місцевого самоврядування , який не відповідає законові і порушує права власника , за позовом власника визнається незаконним та скасовується.

Свідоцтво від 10.01.2001року про право власності, видане Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, не має ознак правового акту органу місцевого самоврядування, тому застосування до цієї позовної вимоги ст. 393 ЦК України, аналогічно, як і ст. 21 цього Кодексу та ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в частині юридичних термінів "незаконність" та "скасування" є безпідставним.

Водночас суд не погоджується з доводами відповідачів у справі про наявність підстав для припинення провадження у справі за цією позовною вимогою, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України провадження у справі припиняється , якщо справа зі спору непідвідомча господарському суду, а підвідомча іншому суду загальної юрисдикції.

Оскільки господарський суд, дійшов висновку, що предмет цієї позовної вимоги не відповідає встановленим законом способам захисту прав, він відмовляє в позові, а не припиняє провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України ( п.4.3 ОСОБА_10 ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Окрім того, Виконавчий комітет Житомирської міської ради безпідставно визначений прокурором відповідачем за цією позовною вимогою.

Так, за приписами статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції, чинній станом на 10.01.2001р. (далі по тексту - ОСОБА_8 ) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Главою 2 Закону визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

У статті 30 Закону визначені власні та делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Підпунктом 10 пункту "б" статті 30 Закону передбачено, що до делегованих повноважень виконавчого комітету ради віднесено облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Станом на 10.01.2001 року діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб , затверджена наказом Держбуду України від 09.06.1998 № 121, згідно п. 2.1 якої реєстрація права власності проводилась на підставі правовстановлювальних документів, зокрема, свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого органами місцевої виконавчої влади чи місцевого самоврядування (п. п 4.1. та 4.2 цієї Інструкції).

Вищевикладене доводить, що виконавчі комітети видавали юридичним особам свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна , які визнавались державою правовстановлювальними документами, на підставі яких бюро технічної інвентаризації проводили державну реєстрацію права власності.

У разі втрати свідоцтва про право власності, на підставі ст. 53 Закону України "Про нотаріат" виконавчі комітети мали право видати дублікат свідоцтва, що додатково підтверджує юридичну значимість цього документа. В подальшому, норма про те , що свідоцтво про право власності є правовстановлювальним документом, та його втрата є підставою для публікації про визнання свідоцтва недійсним, була викладена у Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно , затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 ( постанова ВСУ від 20.06.12р. у справі № 6-62цс12, № в реєстрі24976441).

Як доводить правова позиція судових палат у цивільних, господарських та адміністративних справах Верховного Суду України , викладена у постанові від 17 квітня 2013 року у цивільній справі 6-19цс -13 ( № в реєстрі 31073112), свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна визнається недійсним.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що в судовому порядку свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна визнається недійсним, оскільки є правовстановлювальним документом, а належним відповідачем за цієї вимогою, є юридична особа, якій свідоцтво видано, а не орган, який його видав.

Щодо розподілу судових витрат за наслідками вирішення цього спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України "Про судовий збір".

Як роз'яснено у п. 4.6 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у зв'язку з відмовою прокурору у позові судовий збір покладається на визначено ним позивача.

Фонд державного майна України від позову прокурора не відмовився та не звільнений від сплати судового збору. ОСОБА_14 прокурор також не відмовився від позову, спір вирішено по суті ( п. 5 ОСОБА_10 ВГСУ від 23.03.2012 № 7 Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам).

На дату звернення прокурора з цим позовом до суду 29.09.11р. Генеральна прокуратура України та її органи за позовами, з якими вони звертались до господарського суду в інтересах держави звільнялись від сплати державного мита ( п.30 частини першої статті 4 Декрету КМУ від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито".

У постанові Верховного Суду України від 25.12.2007 у справі N 8/219-07 викладено правову позицію, за якою державне мито з позовної заяви про визнання права власності визначається з урахуванням вартості спірного майна та з огляду на приписи пунктів 29 і 30 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 N 15 .

Так, із заяв майнового характеру ставка державного мита становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 25 500,00 грн.). Із позовних заяв немайнового характеру - 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 85,00 грн.).

У п. 4.5. Роз'яснення ВАСУ від 04.03.1998 № 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" ( втратило чинність на підставі ОСОБА_10 ВГСУ N 7 від 21.02.2013 р. ) з посиланням на п. 36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 N 15, було роз'яснено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру державне мито підлягало сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 55 ЦК України ціна позову визначається у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується.

За цим позовом ціну останнього прокурором не визначено, однак у тексті позовної заяви зазначено , що залишкова вартість спірного майна становила 2 953,8 тис. грн.

У ч. 3 ст. 55 ГПК України обумовлено, що у випадках неправильного зазначення ціни позову, вона визначається суддею.

З метою встановлення дійсної вартості спірного майна станом на 29.09.11р. на вирішення судової оціночно-будівельної експертизи було поставлено 11 -е питання про дійсну вартість наявних в натурі (на місцевості) об'єктів будівництва 1972 та 1973 років станом на 23.09.11 р. ( судом допущена описка в даті необхідної оцінки - 29.09.11р.).

У висновку судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи за №629/06.15 від 17.02.16р. на 11 - е питання відповідь не надано у зв'язку з несплатою Фондом державного майна України своєї частки вартості експертизи, тоді як надання відповіді на це питання потребувало значних витрат праці та часу судового експерта ( а. с. 84 , т.8).

ОСОБА_14 станом на 29.09.11р. максимальна ставка за позовами майнового характеру становила 25 500,00 грн., а 1 відсоток від суми 2 953,8 тис. грн. становить 29 538,00 грн., судовий збір покладається на позивача у максимально допустимому розмірі. Стягненню з позивача підлягає судовий збір в розмірі 85,00 грн. за вимогу немайнового характеру.

Відповідно до статті 44 ГПК України до складу судових витрат належать суми, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом.

За проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи відповідач ПАТ "Укрпрофтур" поніс витрати загалом на суму 20 000,00 грн. Оціночно-будівельна експертиза не оплачена.

Відповідно до частини 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи покладаються при відмові у позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 44, ч.5 ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Заступнику прокурора Житомирської області в інтересах Фонду державного майна України (м. Київ) у позові до Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м. Житомир) визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 10.01.2001року про право власності на будівлі туристичної бази "Лісовий берег", видане Обласному дочірньому підприємству "Житомиртурист" ОСОБА_8 закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур".

2. Відмовити Заступнику прокурора Житомирської області в інтересах Фонду державного майна України (м. Київ) у позові до Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Київ) та Дочірнього підприємства "Житомиртурист" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" (м. Житомир) про визнання за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/9, ) права власності на майновий комплекс туристичної бази "Лісовий берег" , розташованого за адресою: Чуднівське шосе,1 м. Житомир, до складу якого входять об'єкти згідно інвентарної справи № 10308, а також висновку будівельно-технічної експертизи № 629/06.15 від 17.02.2016р.: літ.А-1- головний корпус - 1984,8 кв.м., літ.А-2- головний корпус - 3023,5 кв.м., літ. Б-сауна - 117,9 кв.м., літ.В -кафе-115,3 кв.м., літ.Г- сауна -117,9 кв.м., літ.В-кафе-115,3 кв.м., літ. Г - холодильник -29,6 кв.м., літ. Д-1-літній будинок № 1- 63 кв.м., літ. Д-2- літній будинок № 2 - 48,8 кв.м., літ. Д-3- літній будинок № 3 - 62,7 кв.м., літ. Д-3а - літній будинок № 3а -82,5 кв.м., літ. Д -4 - літній будинок № 4 -82,6 кв.м., літ. Д-5 - літній будинок № 5 - 42,00 кв.м., літ. Д-6 - літній будинок № 6 - 41,6 кв.м., літ.Д-7 - літній будинок № 7 - 41,6 кв.м., літ. Д-8 - літній будинок № 8 - 41,6 кв.м., літ. Д-9 - літній будинок № 9 - 105,2 кв.м., літ. Д -10 - літній будинок № 10 - 41,6 кв.м., літ.Д-11 - літній будинок № 11- 104,4 кв.м., літ. Д-12 - літній будинок № 12 - 41, 4 кв.м., діт. Д-14- літній будинок № 14 -124,9 кв.м., літ. Д-15 - літній будинок № 15 - 104,6 кв.м., літ. Д-16 - літній будинок № 16- 56,6 кв.м., літ. Е- теплиця - 287,6 кв.м., літ. Ж - столярний цех - 119,2 кв.м., літ. К- гаражі на чотири бокси - 130,8 кв.м., літ. Л - будівля ТП- 18,9 кв.м., літ. М - котельня - 247,3 кв.м., літ. И - пункт прокату - 144,2 кв.м., літ. Х - літній будинок - 42,4 кв.м., літ. Х-1 - літній будинок - 29,8 кв.м., літ. Х-2 - літній будинок - 21,2 кв.м., літ. Х-3 - літній будинок - 37,00 кв.м., літ. Х-4 - літній будинок - 21,2 кв.м., літ. Ч - овочесховище - 71,9 кв.м., літ. Щ - прохідна - 9,8 кв.м., літ. З - електрощитова - 4,8 кв.м., літ. Н - склад - 65,9 кв.м, лі. О - склад - 209,3 кв.м., літ. П- склад - 99,7 кв.м., літ. Т - склад - 91,3 кв.м., літ. С - водонапірна вежа - 211,1 кв.м., літ. Ц - сарай - 30,6 кв.м., літ. У - вбиральня - 68,5 кв.м, літ. У-1 - вбиральня ( поліклініка) - 159,8 кв.м., гараж на два бокси - 75 кв.м., гараж на два бокси - 39,00 кв.м., склад № 1 - 15,6 кв.м., склад № 2 - 37,5 кв.м., склад № 3- 60,00 кв.м., прибудова до будівлі складів - 37,2 кв.м., приміщення пральні - 91,5 кв.м., навіс - 75,6 кв.м., КНС - 27,6 кв.м., склад - 80,5 кв.м., сарай - 24,00 кв.м., пожрезервуар, причал Ір., водопровід, каналізація напірна, каналізація внутрішня, теплотраса .

3. Стягнути з Фонду державного майна (01133, м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/9, ) в дохід Державного бюджету України (доходний рахунок 312 2, МФО 811 039, банк одержувача ГУДКСУ у Житомирській області, одержувач УДКСУ у м. Житомирі (м. Житомир), 220300 01, код ЄДРПОУ суду 034 999 16 код одержувача 38035726, код судового збору 0349916) - 25 585, 00 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. Стягнути з Фонду державного майна (01133, м. Київ, вул. Кутузова, будинок 18/9, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Укрпрофтур" ( 02002, м. Київ , Дніпровський район, вул. Раїси Окіпної , буд. 2 , ) - 20 000,00 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Видати наказ.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22 квітня 2016р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - прокурору Житомирської області (у книзі нарочним) , 3 - позивачу ФДМУ (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9 ) ( рек. з пов.),

4 - відповідачу -1 виконавчому комітету Житомирської міської ради ( 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П.Корольова, 4/2) (рек. з пов. ), 5 - відповідачу -2 ПрАТ "Укрпрофтур" ( 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 2) (простою),

6 - відповідачу -3 Дочірнє підприємство "Житомиртурист" ( 10002, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, будинок 67) ( простою) ,

7 - третій особі Обласному медичному центру вертебрології і реабілітації Житомирської обласної ради на фактичну адресу ( 10005, м. Житомир, Чуднівське шосе,1) ( простою),

8 - третій особі Федерації професійних спілок України на фактичну адресу (01601, м. Київ-19, вул. Шота Руставелі, 39/41) ( рек. з повід.) ,

9- третій особі Житомирській обласній раді (м. Житомир, майдан ОСОБА_15, 1) (простою) ,

10 - третій особі Обласному дитячому протитуберкульозному санаторію "Лісовий берег" Житом. обл. раді (12415, Житомирська обл., Житомирський р-н, ОСОБА_16, вул Санаторна, буд. 1) (рек. з повід.) ,

11- третій особі ПАТ "ЕК" Житомиробленерго" (м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8) простою , 12- позивачу ФДМУ також на адресу ЖВ ФДМУ (простою.)