РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016Справа №910/1037/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова

компанія"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

про стягнення 22 199,36 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Юхименко С.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача: Бортник Л.В. - представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 22 199, 36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2016, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

01.04.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі від 25.01.2006 №1-5/45 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково у розмірі 14 983,30 грн., стверджує, що строк експлуатації автомобіля "Toyota Camry" на момент дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) перевищував 7 років, тому при визначенні вартості відновлювального ремонту має застосовуватися коефіцієнт фізичного зносу.

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське" подало клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем для вирішення судового експерта питання вже вирішені особою, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна, а всі інші питання є питаннями застосування права та підлягають оцінці безпосередньо судом з урахуванням конкретних обставин справи і наявних документів та не потребують спеціальних знань. За таких обставин, суд визнає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи та відмовляє у її задоволенні.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 30.08.2013 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) та Акціонерним товариством "Сумський завод "Насосенергомаш" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № АЗ-034/002/130000112 , предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

01 вересня 2014 року по проспекту Повітрофлотському у м. Києві відбулося ДТП, учасниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4;

- автомобіль марки "Volkswagen Transporter", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_5, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 760/18928/14-п, яке в розумінні вимог статті 35 ГПК України є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для справи.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Toyota Camry" склала 22 709,36 грн., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля № 00808_14, страховим актом від 18.09.2014 № КАСКО/034/000/14/0106 та ремонтною калькуляцією від 08.09.2014 № МК_00808_1. З урахуванням вказаних первинних документів позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 22 709, 36 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2014 № 2829.

Згідно полісу АС/6256145, наданого МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Volkswagen Transporter", була застрахована відповідачем з франшизою 510 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн. Матеріали справи підтверджують факт скоєння ДТП, а тому позивач наполягає на стягненні з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) за вирахуванням франшизи у розмірі 22 199,36 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 01.05.2015 № 3783/17 про виплату страхового відшкодування. Відповідач суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, що і було підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного:

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду з цивільної справи (постанова Солом'янського районного суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 760/18928/14-п), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Складова шкоди доведена позивачем, а вина ОСОБА_5 установлена постановою суду про адміністративне правопорушення з цивільної справі, і є фактом, який не потребує доказуванню.

Пунктом 16 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № АЗ-034/002/130000112 визначено, що фізичний знос деталей ТЗ не враховується, однак строк експлуатації автомобіля "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП більше 7 років, тому відповідно до положень пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 145/5/2092, при визначенні вартості відновлювального ремонту таких автомобілів має застосовуватися коефіцієнт фізичного зносу.

Належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Відповідно до висновку аварійного комісара від 27.01.2016 № ЦО-44176, складеного ОСОБА_6 на підставі кваліфікаційного свідоцтва АК-ПК-ТЗ № 1605, про визначення вартості матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу даного автомобіля становить 15 493,30 грн., коефіцієнт фізичного зносу для складання КТЗ дорівнює 53,1%.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, а саме право регресного відшкодування виплаченої ним суми на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України. Відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, в тому числі докази відсутності вини у заподіяних позивачеві шкоди.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) підлягає задоволенню частково з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням франшизи у розмірі 14 983, 30 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог в сумі 7 216, 06 грн., слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно частини п'ятої статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.04.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 12, 22, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 38Б, оф. 12, ) на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, 1) страхове відшкодування (в порядку регресу) в сумі 14 983, 30 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 930, 07 грн., видавши наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 27.04.2016

Суддя Ю.О.Підченко