КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа№ 910/21812/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2015р.

у справі № 910/21812/15 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Інвестмент Проперті Протектед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,Нова"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 11 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Інвестмент Проперті Протектед" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 11 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2015р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Приватне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,Нова".

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. у даній справі позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11 000,00 грн. сплаченого страхового відшкодування та 1 827,00 грн. грн. витрат зі сплати судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. у справі № 910/21812/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, ПрАТ ,,Страхова компанія ,,Нова" мала можливість відмовити у виплаті страхового відшкодування, але здійснивши страхові виплати, прийняла умови того, що повідомлена своєчасно. Крім того, як вказує скаржник, ПрАТ ,,СК ,,Нова" уклало договір купівлі - продажу боргових зобов'язань з ТОВ ,,Інвестмент Проперті Протектед" від 02.01.2014р., а повідомили відповідача про цей факт лише 26.05.2015р., тому, на його думку, в силу приписів ст. 517 ЦК України, якщо докази стосовно повідомлення відповідача про зміну кредитора у зобов'язанні відсутні, це дає йому право не виконувати свого обов'язку перед новим кредитором. Також скаржник зазначає, що ТОВ ,,Інвестмент Проперті Протектед" є неналежним позивачем. Відповідач на час скоєння ДТП не перебував в трудових відносинах з ОСОБА_3, а транспортний засіб ,,Тойота" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував у фізичної особи ОСОБА_4 на правовій підставі відповідно до Лізингової угоди № 2905-2014 від 29.05.2014р., що не покладає на відповідача обов'язку з відшкодування шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25.04.2016р.

В судовому засіданні 25.04.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 5570, № 588.

Представник відповідача не заперечувала проти розгляду скарги за відсутності позивача та третьої особи.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від позивача та третьої особи не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи їх належне повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

29.05.2014р. між Приватним акціонерним товариством ,,Страхова компанія ,,Нова" (далі - страховик, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто" (далі - страхувальник, відповідач) укладено поліс №АІ/0526834 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1.

03.07.2014 ОСОБА_3, керуючи застрахованим автомобілем ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1, порушив п.16.6 Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої пошкоджено автомобіль ,,Daewoo", державний номер НОМЕР_2.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.08.2014р. у справі №3-4865/14 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення Україні та притягнуто до адміністративної відповідальності.

09.09.2014р. до ПрАТ ,,СК ,,Нова" звернулась ОСОБА_2 - власник пошкодженого автомобіля ,,Daewoo", державний номер НОМЕР_2 із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля визначено на підставі калькуляції Audatex від 07.08.2014р., про що зазначено у складеному ПрАТ ,,СК ,,Нова" страховому акті №1103 від 30.10.2014р.

На підставі даних документів ПрАТ ,,СК ,,Нова" визначено суму страхового відшкодування у розмірі 11 000,00 грн., яка сплачена на рахунок гр.ОСОБА_2, що підтверджується платіжним дорученням №20717 від 30.10.2014р.

Як вказує позивач, з огляду на те, що відповідач (страхувальник) - Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто" не повідомив страховика у встановлені законом строки про настання дорожньо-транспортної пригоди, останній отримав право подати регресний позов до страхувальника на підставі п.п.ґ, п.38.1.1. ст.38 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

02.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством ,,Страхова компанія ,,Нова" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Інвестмент Проперті Протектед" (позивач, покупець) укладено Договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, за яким позивач прийняв регресні вимоги від ПрАТ ,,СК ,,Нова", які включають в себе регресні справи, перелічені у Додатку №1 до договору.

Додатковою угодою №31 від 20.04.2015р. з актом приймання-передачі сторонами внесено зміни до Додатку №1 до Договору, а саме доповнено перелік регресних справ справою №Ц-4211 від 22.10.2014 за полісом №АІ/0526834 з приміткою ,,відсутнє письмове повідомлення про настання ДТП, залишення місця пригоди".

27.05.2015р. позивачем - ТОВ ,,Інвестмент Проперті Протектед" направлено на адресу відповідача заяву вих.№139-ТЕК/15 від 26.05.2015р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, у якій також повідомлено відповідача про укладений із ПрАТ ,,СК ,,Нова" договір від 02.01.2014 та зазначено реквізити для оплати, яку останнім отримано 29.05.2015р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

В зв'язку з невиконанням вищевказаної вимоги, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 11 000,00 грн. страхового відшкодування.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на неповідомлення його про заміну кредитора у зобов'язанні, що дає йому право не виконувати обов'язок перед новим кредитором, а також відповідач вважає себе неналежним відповідачем у справі, мотивуючи заперечення приписами ч.3 ст. 1187 ЦК України.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом ст. 3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 названого Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ст. 17.1 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір ,,Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Як вже зазначалось, 29.05.2014р. між ПрАТ ,,СК ,,Нова" та ТОВ ,,ПН - Авто" укладено поліс №АІ/0526834 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1. Ліміт відповідальності за цим договором за шкоду, завдану майну третім особам, становить 50 000 грн., франшиза - 0 грн. Строк дії даного договору становив з 30.05.2014р. по 29.05.2015р.

Згідно з приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв'язку із спричиненням ОСОБА_3 під час керування застрахованим ПрАТ ,,СК ,,Нова" автомобілем ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1, дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ,,Daewoo", державний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, відшкодування ремонту яких ПрАТ ,,СК ,,Нова" здійснило власнику 30.10.2014р. у розмірі 11 000,00 грн.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом ,,а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

За приписами підпункту ,,ґ" пункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції Закону України від 17.02.2011р. № 3045-VI) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок страхувальника повідомити страховика письмово про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р., прийнятою з підстав неоднакового застосування тих самих норм Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах у справі, розглянутій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України викладено висновок, згідно з яким ,,виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим."

Оскільки наведена в постанові Верховного Суду України редакція підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 та абзацу ,,ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 названого Закону є чинною на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, то наведений висновок Верховного Суду України має враховуватися судами згідно приписів ст. 111-28 ГПК України у розгляді даної господарської справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання свого обов'язку щодо надання страховику письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений трьохденний строк з дня настання дорожньо-транспортної пригоди згідно з полісом № АІ/0526834 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.05.2014р.

Будь - яких обставин та доказів поважності причин невиконання обов'язку щодо повідомлення страховика про настання ДТП відповідачем матеріали справи не містять.

З огляду на викладене вище, норми ст. 1191 ЦК України, імперативність приписів ст.ст. 33, 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів зазначає, що страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, за умови неповідомлення його про ДТП у передбачені законом строки.

Водночас, як зазначалось вище, 02.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством ,,Страхова компанія ,,Нова" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Інвестмент Проперті Протектед" (позивач, покупець) укладено Договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, за яким позивач прийняв регресні вимоги від ПрАТ ,,СК ,,Нова", які включають в себе регресні справи, перелічені у Додатку №1 до договору.

Додатковою угодою №31 від 20.04.2015р. з актом приймання-передачі сторонами внесено зміни до Додатку №1 до Договору, а саме доповнено перелік регресних справ справою №Ц-4211 від 22.10.2014 за полісом №АІ/0526834 з приміткою ,,відсутнє письмове повідомлення про настання ДТП, залишення місця пригоди".

За приписами ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою може бути, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

За змістом ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

27.05.2015р. позивачем - ТОВ ,,Інвестмент Проперті Протектед" направлено на адресу відповідача заяву вих.№139-ТЕК/15 від 26.05.2015р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, у якій також повідомлено відповідача про укладений із ПрАТ ,,СК ,,Нова" договір від 02.01.2014 та зазначено реквізити для оплати, яку останнім отримано 29.05.2015р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Наведеними нормами чинного законодавства передбачено випадки, в яких боржник має право не виконувати свого обов'язку перед новим кредитором та висунути до нього заперечення, проте, у даному випадку відповідач повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні вищевказаною заявою, а тому заперечення відповідача про неповідомлення його про заміну кредитора у зобов'язанні є необґрунтованими та колегією суддів відхиляються.

Крім того, посилання відповідача про його повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні лише 26.05.2015р., тоді як договір укладено 02.01.2014р. та п.п. б п. 6.2 даного договору визначено обов'язок страховика повідомити боржників про укладення цього договору відповідно до вимог чинного законодавства також є безпідставними, оскільки право вимоги за регресною вимогою до відповідача за полісом № АІ/0526834 від 29.05.2014р. страховиком передано позивачу Додатковою угодою №31 до додатку № 1 до договору купівлі - продажу боргових зобов'язань від 20.04.2015р. та станом на дату укладання даного договору відповідач не був боржником відносно до страховика. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 517 ЦК України, на норми якої посилається відповідач, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Однак, факт надання відповідачеві таких доказів встановлено вище.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на те, що в полісі не передбачено надання згоди на передання інформації, персональних даних право відступу третім особам, оскільки такої заборони полісом не встановлено та згода боржника на заміну кредитора у зобов'язанні не потребується.

Крім того, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що є неналежним відповідачем, оскільки 29.05.2014р. між ТОВ ,,ПН - Авто" та ОСОБА_4 укладено Договір лізингу №2905-2014, за яким ТЗ марки ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1, передано у лізинг ОСОБА_4 та за кермом під час ДТП перебував ОСОБА_3, якого було визнано винним у вчиненні ДТП та посилається на приписи ст. ст. 1187, 1172 ЦК України.

Такі доводи колегією суддів відхиляються з огляду на те, що право страховика подати регресний позов до страхувальника виникає на підставі ст. 38.1.1 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та пов'язане із недотриманням строків повідомлення страхувальником про ДТП.

Станом на момент розгляду справи поліс №АІ/0526834 від 29.05.2014 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1, яким виступає ТОВ ,,ПН-Авто", є дійсним та його чинність сторонами не оспорюється, а тому підстави для невиконання породжуваних даним правочином взаємних прав та обов'язків сторін відсутні.

Разом з тим, Договір лізингу №2905-2014 від 29.05.2014 стосується, насамперед, відносин між лізингодавцем (відповідачем) та лізингоодержувачем (ОСОБА_4.), якому передано ТЗ марки ,,Toyota Camry", державний номер НОМЕР_1, у виключне користування за умови сплати лізингових платежів, та жодним чином не стосується відносин щодо страхування.

Крім того, відповідно до п. 10.3.Договору лізингу лізингоодержувач несе повну відповідальність та компенсує лізингодавцю за першою його вимогою усі збитки, які зазнав лізингодавець в результаті порушення п.10.3, а саме щодо заборони передачі транспортного засобу будь-якій третій особі в користування, оренду, суборенду, сублізинг. Аналогічне зобов'язання покладене на лізингоодержувача й п.9.8. Договору, за яким останній відшкодовує лізингодавцю витрати, пов'язані із сплатою будь-якого штрафу або грошових витрат, накладених на лізингодавця у зв'язку із порушенням лізингоодержувачем умов цієї угоди стосовно порядку використання транспортного засобу або правил дорожнього руху під час користування транспортним засобом.

За наведених вище обставин, враховуючи встановлення судом факту неповідомлення страховика відповідачем про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений Законом строк, відсутність доказів поважності причин неповідомлення, факт сплати страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхового відшкодування у розмірі 11 000 грн., позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції помилково зазначено, що ,,мотивуючи підстави заперечення проти позову також тим, що відповідач у справі - ТОВ ,,Інвестмент Проперті Протектед" - є неналежним відповідачем…", а саме, невірно вказано найменування відповідача, оскільки відповідачем у справі є ТОВ ,,ПН - Авто", тобто, допущено описку, яку слід вилучити з мотивувальної частини рішення, вказавши правильне найменування відповідача - ТОВ ,,ПН - Авто".

Проте, зазначена описка не вплинула на правильність рішення суду про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам, викладеним в запереченнях на позовну заяву та їм надана належна правова оцінка судом першої інстанції, тому колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. у справі №910/21812/15, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення є законним та має бути залишено без змін з урахуванням мотивувальної частини даної постанови. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. у справі № 910/21812/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ПН-Авто" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук