ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Справа № 911/644/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-І»

про стягнення 77 316,24 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. №08/25 від 20.01.2016);

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-І» (далі відповідач) про стягнення 77 316,24 грн заборгованості, з яких: 55 700,68 грн основного боргу, 13 575,70 грн пені, 5 570,00 грн штрафу, 1 604,59 грн інфляційних втрат та 865,27 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору купівлі-продажу №66082 від 01.01.2013 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.02.2016 порушено провадження у справі № 911/644/16, розгляд справи призначено на 24.03.2016.

24.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява (вх. №6285/16), згідно якої просив долучити до матеріалів справи документи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2016 розгляд справи відкладено на 21.04.2016.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 21.04.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача у судове засідання 21.04.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності за заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експансія» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт-І» (покупець) було укладено договір купівлі-пордажу №66082, згідно якого продавець зобовязався передати покупцю товар, а покупець зобовязався своєчасно прийняти та оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п.1.3 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. У тому випадку, якщо сторони, у термін не менш ніж за 20 календарних днів до сплину терміну дії даного договору, не повідомлять один одного про бажання розірвати договір або укласти новий договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік.

Згідно п. 3.1 договору вартість товару, купівля-продаж якого є предметом договору підлягає оплаті покупцем на умовах відстрочення платежу 16 календарних днів.

При зазначенні строку відстрочення платежу, початок строку підліковується з моменту фактичного отримання товару покупцем.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 65 498,90 грн, що підтверджується видатковими накладними №1119964 від 27.07.2015 на суму 2 415,92 грн, №1119963 від 27.07.2015 на суму 2 415,92 грн, №1119962 від 27.07.2015 на суму 5 813,89 грн, №1119961 від 27.07.2015 на суму7 366,93 грн, №1119969 від 27.07.2015 на суму 102,96 грн, №1119970 від 27.07.2015 на суму 8 994,20 грн, №1119971 від 27.07.2015 на суму 10 360,06 грн, №1116815 від 20.07.2015 на суму 8 221,70 грн, №1116814 від 20.07.2015 на суму 5 404,44 грн, №1116812 від 20.07.2015 на суму 3 568,92 грн, №1116813 від 20.07.2015 на суму 6 041,24 грн, №1116809 від 20.07.2015 на суму 2 396,35 грн, №1116810 від 20.07.2015 на суму 2 396,35 грн, підписаними обома сторонами договору.

Всупереч вимогам п.3.1 договору, відповідач здійснив лише часткову оплату поставленого товару, залишивши при цьому суму боргу у розмірі 55 700,68 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 24.09.2015.

30.09.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію №1333 від 29.09.2015 про сплату заборгованості за поставлений товар.

Згідно поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідач отримав зазначену претензію 09.10.2015, однак претензія залишилась без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 55 700,68 грн основного боргу, 13 575,70 грн пені, 5 570,00 грн штрафу, 1 604,59 грн інфляційних втрат та 865,27 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення 55 700,68 грн основного боргу за поставлений згідно договору купівлі-продажу №66082 від 01.01.2013, товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу №66082 від 01.01.2013, позивач просить суд за період з 12.08.2015 по 17.02.2016 стягнути з відповідача 13 575,70 грн пені.

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених договором, покупець оплачує на користь продавця виключну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від неоплаченої суми, за кожний день прострочення оплати.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 12.08.2015 по 17.02.2016 становить 13 575,70 грн. Отже, вимога про стягнення 13 575,70 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 5 570,00 грн, передбачений п. 6.3 договору купівлі-продажу №66082 від 01.01.2013.

Відповідно до п. 6.3 договору у випадку неоплати товару на протязі 10 календарних днів, з моменту закінчення строку оплати товару передбаченого п. 3.1 договру, покупець окрім пені передбаченої п. 6.2 договору, сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Суд встановив, що зазначені в п. 6.3 договору 10% від вартості неоплаченого товару за своєю правовою природою є штрафом.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками штрафу є: а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов'язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов'язання неналежним способом тощо); б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також те, що відповідач порушив умови договору, штраф у розмірі 5 570,00 грн (10% х 55 700,68 грн), відповідачем на час прийняття судового рішення не сплачено, розмір вказаного штрафу відповідає фактичним обставинам справи, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 5 570,00 грн штрафу є такою, що підлягає задоволенню судом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором купівлі-продажу №66082 від 01.01.2013, позивачем за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року нараховано 1 604,59 грн інфляційних втрат та за період з 12.08.2015 по 17.02.2016 865,27 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року для інфляційних втрат та за період з 12.08.2015 по 17.02.2016 для 3% річних складає 1 615,32 грн інфляційних втрат та 869,85 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 1 604,59 грн інфляційних втрат та 865,27 грн 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 55 700,68 грн основного боргу, 13 575,70 грн пені, 5 570,00 грн штрафу, 1 604,59 грн інфляційних втрат та 865,27 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-І» (07200, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Проскури, буд. 56; ідентифікаційний код 37734628) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5; ідентифікаційний код 32294905) 55 700 (пятдесят пять тисяч сімсот гривень) 68 коп. основного боргу, 13 575 (тринадцять тисяч пятсот сімдесят пять гривень) 70 коп. пені, 5 570 (пять тисяч пятсот сімдесят гривень) 00 коп. штрафу, 1 604 (одну тисячу шістсот чотири гривні) 59 коп. інфляційних втрат, 865 (вісімсот шістдесят пять гривень) 27 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 25.04.2016

Суддя В.М. Антонова