ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р.Справа № 922/737/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Чугуївський професіональний ліцей, м. Чугуїв
до Приватного підприємства "Старт", м. Чугуїв
про стягнення 18 551,12грн. та розірвання договору оренди
за участю представників сторін:

прокурора - Комісар О.О., служб. посв. № 009651 від 15.10.2012р.;

позивача - ОСОБА_1, дов. № 38 від 20.11.20015р.;

3-ї особи - ОСОБА_2, дов. № 2 від 30.03.2016р.;

відповідача - ОСОБА_3, дов. № 7 від 30.03.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Чугуївська місцева прокуратура звернулась до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області заборгованість по орендній платі, пені та штрафу в розмірі 18 551,12грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди № 4319-Н від 14.12.2009р.; розірвати договір оренди № 4389-Н від 14.12.2009р., укладений між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області та Приватним підприємством "Старт", а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні 14.04.2016р., в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 21.04.2016р. Після перерви судове засідання продовжено.

Прокурор не зменшуючи та не збільшуючи розміру позовних вимог уточнив позовні вимоги за кожною вимогою окремо, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області заборгованість по орендній платі в сумі 16 538,99грн., пеню в розмірі 854,40грн., штраф в розмірі 1 157,73грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди № 4319-Н від 14.12.2009р.; розірвати договір оренди № 4389-Н від 14.12.2009р., укладений між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області та Приватним підприємством "Старт", а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Суд приймає дане уточнення, оскільки воно відповідає чинному законодавству та не порушує процесуальні права сторін.

Прокурор позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог п.5.3 договору оренди № 4389-Н від 14.12.2009р., ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна, ст. 762 Цивільного кодексу України орендну плату вносить несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості з орендної плати за період з жовтня 2015р. по січень 2016р. у розмірі 16 538,99грн., у зв'язку з чим просить суд стягнути цю суму основного боргу, а також пеню та штраф за неналежне виконання свого обовязку зі сплати орендної плати, та розірвати договір оренди на підставі ст.651 Цивільного кодексу України.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у письмових поясненнях та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що відповідач за актом прийому-передачі 21.10.2015р. передав Чугуївському професійному ліцею, а останній прийняв, як балансоутримувач, приміщення загальною площею 300кв.м. та станом на 01.11.2015р. заборгованість відповідача по сплаті за оренду приміщення відсутня.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що спірний договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку його дії 14.10.2015р., орендовані приміщення повернуто балансоутримувачу за актом прийому-передачі 21.10.2015р., на даний час відповідач зазначені приміщення не орендує, тому позовні вимоги прокурора є безпідставними, неправомірними та такими, що задоволенню не підлягають.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив наступне.

14.12.2009р. між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області (позивач, орендодавець) та Приватним підприємством "Старт" (відповідач, орендар) укладено договір оренди № 4389-Н (далі договір), відповідно до умов якого позивач (орендодавець) зобов'язався передати, а відповідач прийняти у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення - кім. №№ 4, 5, 39, 40, 41, 42, 43, 44, розташовані на першому та другому поверхах двоповерхової будівлі виробничих майстерень, загальною площею 300,00кв.м. за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Щорса, 56, що перебуває на балансі Чугуївського професійного ліцею (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, балансоутримувач).

Відповідно до п.1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення машин та устаткування загального призначення.

Відповідач, за умовами п.2.1 договору, вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

У п.3.6 договору сторони погодили порядок здійснення відповідачем розрахунків, а саме: відповідач зобов'язався перераховувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету у розмірі 70%;

- балансоутримувачу у розмірі 30%.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6 договору співвідношенні відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.7 договору).

На виконання умов договору сторонами за участю балансоутримувача складено та підписано акт приймання-передачі орендованого майна від 14.12.2009р.

За умовами п.10.1 договору він укладений на 2 роки 11 місяців та діє з 14.12.2009р. до 14.11.2012р.

10.04.2013р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди № 4389-Н від 14.12.2009р., якою сторони подовжили строк його дії на 2 роки 11 місяців, з 14.11.2012р. до 14.10.2015р.

У п.10.5 договору сторони погодили підстави припинення договору, а саме внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- банкрутства орендаря;

- ліквідації орендаря - юридичної особи.

Оскільки відповідач, починаючи з жовтня 2015р., оплату за орендовані приміщення не здійснює, прокурор звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення суми орендної плати, пені та штрафу, нарахованих як відповідальність за несвоєчасне здійснення орендної плати, та розірвання зазначеного договору оренди.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір оренди № 4389-Н від 14.12.2009р. є договором оренди.

Оскільки предметом договору оренди № 4389-Н від 14.12.2009р. є державне майно, суд зазначає, що до спірних правовідносин, крім Цивільного та Господарського кодексу, також застосовуються положення Закону України від 10.04.92р. № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, орендна плата є платою за користування орендарем орендованим майном.

Як вже було встановлено судом, відповідно до п.10.1 договору (в редакції додаткової угоди від 10.04.2013р.) сторони погодили строк його дії до 14.10.2015р.

У п.10.4 договору сторони визначили, що після закінчення терміну дії договору подальше використання об'єкта оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства, за зверненням орендаря (відповідача) та за умови згоди балансоутримувача.

Із матеріалів справи та пояснень учасників судового процесу судом вбачається, що після закінчення строку дії договору звернення орендаря (відповідача) про подовження строку його дії не було, а орендоване майно було повернуто орендарем балансоутримувачу, про що між відповідачем та балансоутримувачем був складений акт приймання-передачі від 21.10.2015р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про припинення дії спірного договору 14.10.2015р. у звязку із закінченням строку на який його було укладено.

Посилання позивача та прокурора на те, що спірний договір автоматично був подовжений суд вважає помилковими, оскільки як вже було зазначено судом, сторонами був чітко визначений порядок подовження дії договору, а саме: за зверненням орендаря (відповідача) та за умови згоди балансоутримувача. Зазначені документи сторонами складені не були, а факт повернення орендарем орендованого майна балансоутримувачу після закінчення строку дії договору лише підтвердив відсутність наміру відповідача подовжувати спірний договір.

Суд вважає за необхідне зазначити, що не виконання орендарем обовязку із повернення майна у передбачений договором оренди спосіб (за наявності всіх умов для притягнення до відповідальності), може бути підставою для його відповідальності саме за не виконання цього обовязку (у п. 10.10 договору погоджена відповідальність орендаря саме за неналежне виконання ним обовязку щодо повернення майна у вигляді сплати неустойки за час прострочення повернення), однак, не може бути підставою для стягнення з орендаря оплати за майно, яким він не користувався та повернув балансоутримувачу після закінчення строку дії договору, але не погодив цей факт з орендодавцем.

Суд звертає увагу на те, що повернення майна за договором відбулось не у спосіб, що був погоджений сторонами у договорі, оскільки відповідачем майно було повернуто балансоутримувачу, про що був складений акт приймання передання майна, однак, цей акт не був погоджений із позивачем (орендодавцем), як це було погоджено сторонами у п. 10.8 та п. 10.9 спірного договору.

Однак, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

По перше, саме на позивача, як орендодавця за договором, відповідно до п. 10.9 спірного договору, був покладений обовязок із складання акту приймання передання майна у разі його повернення.

Доказів того, що позивач, як орендодавець, намагався скласти акт приймання передання майна, суду також надано не було.

По друге, орендна плата є платою саме за користування орендованим майном за діючим договором оренди, а не видом відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Як вже було зазначено судом, не виконання орендарем обовязку із повернення майна у передбачений договором оренди спосіб після закінчення строку дії договору може бути підставою для його відповідальності за це (сплата неустойки у розмірі подвійної орендної плати відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України), однак, не може бути підставою для стягнення з орендаря саме орендної плати.

Обов'язок доказування відповідно до приписів ст.33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується, як прокурора так і позивача, які мають довести з посиланням на конкретні письмові докази (ст.32 Господарського процесуального кодексу України), що відповідачем було порушено умови договору.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Оскільки суд дійшов висновку, що договір оренди № 4389-Н від 14.12.2009р. припинив свою дію, а майно за договором було повернуто балансоутримувачу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача орендної плати та розірвання договору, який вже є припиненим.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафу у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, суд зазначає, що дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, а тому також відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на прокурора.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_4