Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" квітня 2016 р. Справа № 906/202/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 623/19 від 01.02.016;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м. Житомир)

до Управління праці та соціального захисту населення Попільнянської районної державної адміністрації (смт. Попільня, Житомирської обл.)

про стягнення 13052,63 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 13052,63 грн, з яких: 7896,97 грн основного боргу, 2196,84 грн пені, 421,33 грн 3% річних та 2537,49 грн інфляційних втрат.

До початку розгляду справи на адресу суду від відповідача надійшли листи від 18.03.2016 вих. № 465 та від 11.04.2016 вих. № 587, згідно з якими останній повідомляє про визнання заборгованості у сумі 7896,97 грн в повному обсязі. Інші нарахування боргу відповідач не визнає через відсутність його вини в не оплаті за надані ПАТ "Житомиргаз" послуги по технічному обслуговуванню, зокрема через відсутність фінансування з державного бюджету та блокуванням рахунків відповідача УДКС в Попільнянському районі. В якості додатків до листа від 18.03.2016 вих. № 465 відповідачем було додано копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 118404, копію листа вимоги ПАТ "Житомиргаз" від 22.01.2016 вих. № 45 про сплату заборгованості, копію підписаного представниками сторін та засвідченого печатками товариств акту звірки взаємних розрахунків на суму боргу у розмірі 7896,97 грн та копію листа УДКС в Попільнянському районі від 13.03.2014 вих. № 02-08/197 (а. с. 66 - 72).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надав усні пояснення згідно з якими повідомив, що відповідачу надавалися послуги в межах переліку, визначеного сторонами в додатках до договорів, строк оплати яких слід визначати відповідно до п. 4.3 договору за 2012 рік та п. 2.2 договорів за 2013 - 2015 роки. При цьому зауважив, що датою підписання актів на суму 25,37 грн та 280,52 грн є 07.07.2013.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, згідно з надісланими до суду листами від 18.03.2016 вих. № 465 та від 11.04.2016 вих. № 587 заборгованість на суму 7896,97 грн основного боргу визнав, розгляд справи просив здійснювати без представника управління.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник в процесі договірних відносин по наданню ПАТ "Житомиргаз" (позивач у справі) послуг з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання Управління праці та соціального захисту населення Попільнянської районної державної адміністрації (відповідач у справі), що ґрунтуються на договорах за номерами 136 від 01.01.2012 з додатковою угодою № 2 та додатками до нього (а. с. 12, 13, 49 - 51), від 01.07.2013 з додатками до нього (а. с. 14 - 17), від 02.01.2014 з додатками до нього (а. с. 18 - 21), а також від 02.01.2015 з додатком до нього (а. с. 22 - 24).

Відповідно до умов вище вказаних договорів, позивач взяв на себе зобов'язання виконувати роботи з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту об'єкта газопостачання відповідача, а з 01.07.2013 також здійснення комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу.

Перелік та вартість робіт, які виконуються позивачем протягом року, приводяться в додатках до договору та є його невід'ємною частиною.

Сторони не заперечують, що у період з 01.10.2012 по 31.12.2015 позивачем було надано відповідачу послуги з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання на суму 7896,97 грн. Відповідач вказані послуги прийняв без зауважень, доказом чого є підписані та скріплені печатками сторін акти здачі-прийняття робіт (а. с. 25 - 40).

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. п. 4.1, 4.3 договору № 136 від 01.01.2012 сторони погодили, що роботи, виконані позивачем з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання оплачуються відповідачем на підставі двостороннього акту виконаних робіт, що підписується сторонами щоквартально в останній день кварталу.

Відповідач зобов'язується сплатити позивачу вартість виконаних робіт згідно акту на протязі 3 робочих днів з моменту підписання згідно п. 4.1.

Додатковою угодою № 2 до договору № 136 від 01.01.2012 строк дії договору продовжено до 31.12.2013.

Дещо по-іншому сторони визначили порядок проведення розрахунків за надані послуги з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання відповідача у договорах 2013 - 2015 років.

Так, п. 2.2 даних договорів визначено обов'язок відповідача сплатити вартість послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання на поточний рахунок позивача з урахуванням податку на додану вартість в такому порядку: щоквартально після підписання актів.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача щодо оплати наданих послуг у 2013 - 2015 роках визначався з урахуванням сукупності умов, а саме: настанням кінця кварталу та підписанням акту наданих послуг.

Водночас суд встановив, що у підписаних між сторонами актах здачі-прийняття робіт (надання послуг з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання) момент підписання акту не завжди збігається з останньою датою місяця кінця кварталу. З огляду на це суд зазначає, що у випадку підписання акту після закінчення кварталу обов'язок відповідача розрахуватися за отримані послуги наступає з наступного дня після дати акту, якою засвідчено день його складення, а у випадку підписання акту до закінчення кварталу - з наступного дня за останнім днем місяця кварталу.

Таким чином, суд встановив, що датами виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг є:

- по актам № 136 від 25.12.2012 на суму 1493,12 грн - 29.12.2012 (а. с. 39, 40);

- по акту № 136 від 21.03.2013 на суму 684,29 грн - 26.03.2013 (а. с. 38);

- по актам № 136 від 07.07.2013 на суму 305,89 грн - 11.07.2013 (а. с. 36, 37);

- по акту № 136 від 17.09.2013 на суму 181,58 грн - 01.10.2013 (а. с. 35);

- по актам № 136 від 30.12.2013 на суму 1267,04 грн - 01.01.2014 (а. с. 33, 34);

- по акту № 136 від 09.04.2014 на суму 373,30 грн - 10.04.2014 (а. с. 32);

- по акту № 136 від 07.07.2014 на суму 206,95 грн - 08.07.2014 (а. с. 31);

- по акту № 136 від 30.09.2014 на суму 181,58 грн - 01.10.2014 (а. с. 30);

- по акту № 136 від 26.01.2015 на суму 1235,30 грн - 27.01.2015 (а. с. 25);

- по акту № 136 від 30.03.2015 на суму 684,29 грн - 01.04.2015 (а. с. 26);

- по акту № 136 від 29.06.2015 на суму 305,89 грн - 01.07.2015 (а. с. 27);

- по акту № 136 від 29.09.2015 на суму 170,30 грн - 01.10.2015 (а. с. 28);

- по акту № 136 від 30.12.2015 на суму 807,44 грн - 01.01.2016 (а. с. 29).

Відповідач не заперечує, що у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України ним не було оплачено вартість наданих позивачем послуг в розмірі 7896,97 грн, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість на вказану суму, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2015 (а. с. 70).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 7896,97 грн, несплачених відповідачем в рахунок оплати боргу за надані послуги з технічного обслуговування систем газопостачання та газового обладнання за період з 01.10.2012 по 31.12.2015.

Що стосується заявленої позивачем пені, що згідно з розрахунку останнього (а. с. 6) становить 2196,84 грн, слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3 договору № 136 від 01.01.2012 передбачено, що при несвоєчасному проведенні розрахунків згідно умов даного договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Окрім того, п. 5.2 договорів № 136 від 01.07.2013, від 02.01.2014, від 02.01.2015 сторони визначили, що за несвоєчасну оплату послуг (робіт) позивача відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення.

З розрахунку позивача вбачається, що ним нарахована відповідачу пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 30.06.2015 по 29.09.2015 на суму боргу 6919,23 грн, з 30.09.2015 по 30.12.2015 на суму боргу 7089,53 грн та з 31.12.2015 по 11.02.2016 на суму боргу у розмірі 7896,97 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені в межах визначеного позивачем періоду її нарахування, суд встановив, що позивачем невірно визначено початок періоду її нарахування на суму боргу у розмірі 6919,23 грн, а саме: з 30.06.2015 проти встановленого судом з 01.07.2015; на суму боргу 7089,53 грн, а саме: з 30.09.2015 проти встановленого судом з 01.10.2015 та на суму боргу 7896,97 грн, а саме: з 31.12.2015 проти встановленого судом з 01.01.2016.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договорами підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, та перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її стягнення, суд дійшов висновку про правомірність заявлення позивачем до стягнення пені у розмірі 2181,36 грн. У стягненні 15,48 грн пені слід відмовити.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 6, 7), позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2537,49 грн за період з грудня 2012 року по січень 2016 року (включно), а також 421,33 грн 3% річних за період з 26.12.2012 по 11.02.2016 в розрізі кожного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) окремо.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Однак, здійснивши перерахунок річних, виходячи з вказаного початку періоду їх нарахування, судом було встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду їх нарахування на суму боргу, що виник по актам від 25.12.2012, 21.03.2013, 07.07.2013, 17.09.2013, 30.12.2013, 30.03.2015, 29.06.2015, 29.09.2015, 30.12.2015

Здійснивши перерахунок річних, суд вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 421,08 грн. У стягненні 0,25 грн 3% річних суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач суму основної заборгованості визнав, однак доказів погашення її станом на день розгляду справи в суді не надав, здійснені позивачем на суму основного боргу нарахування ґрунтуються на нормах чинного законодавства та положеннях договору сторін, право на нарахування яких не ставиться в залежність від вини відповідача у виникненні заборгованості.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 13036,90 грн, з яких: 7896,97 грн основний борг, 2181,36 грн пеня, 2537,49 грн інфляційні нарахування та 421,08 грн 3% річних. В частині стягнення 0,25 грн 3% річних та 15,48 грн пені слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Попільнянської районної державної адміністрації (13500, Житомирська обл., Попільнянський район, смт. Попільня, вул. Богдана Хмельницького, буд. 29, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ):

- 7896,97 грн основного боргу,

- 2181,36 грн пені,

- 421,08 грн 3% річних,

- 2537,49 грн інфляційних втрат,

- 1376,34 грн судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.04.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - наручно

3 - відповідачу - рек. з повід.