КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/21150/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Домашенко О.Є - дов. від 05.02.2016 року б/н

від третьої особи 1: Матенчук В.М. - дов. від 02.12.2015 року б/н

від третьої особи 2: Матенчук В.М. - дов. від 02.12.2015 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року

у справі № 910/21150/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Французької компанії зі страхування зовнішньої торгівлі (COMPAGNIE FRANCAISE D'ASSURANCE POUR LE COMMERCE EXTERIEUR)

до Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Компанія „ДЖАС ХЕННЕССІ ЕНД КО" (Jas HENNESSY & Co)

2) Компанія „ЕмЕчСіЕс" (MHCS)

про стягнення 713 665,00 євро, що еквівалентно 16 963 168 грн. 33 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулася Французька компанія зі страхування зовнішньої торгівлі (COMPAGNIE FRANCAISE D'ASSURANCE POUR LE COMMERCE EXTERIEUR) з позовом до Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 713 665 євро 00 євроцентів, що становить 16 963 168 грн. 33 коп. згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на 14.08.2015 року.

Ухвалою від 16.11.2015 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Компанію „ДЖАС ХЕННЕССІ ЕНД КО" (Jas HENNESSY & Co) (Рю Де Ла Рішонн, 16100, Коньяк, Франція) та Компанію „ЕмЕчСіЕс" (MHCS) (9 Авеню де Шампань, 51200, Еперне, Франція).

Рішенням від 08.02.2016 року господарський суд міста Києва позовні вимоги задовольнив повністю. Стягнув зі Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь Французької компанії зі страхування зовнішньої торгівлі (COMPAGNIE FRANCAISE D'ASSURANCE POUR LE COMMERCE EXTERIEUR) (зареєстрована в реєстрі комерційних компаній та підприємств м. Нантера під номером 552 069 791 481, місцезнаходження юридичної особи: 12, cours Michelet, La Defense 10, 92800 ПЮТО (PUTEAUX) страхове відшкодування в сумі 713 665 євро 00 євроцентів; витрати по сплаті судового збору в сумі 73 080 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду Спільне українсько-німецьке підприємство „МАРКОМ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі № 910/21150/15 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року було прийнято апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" до провадження та призначено розгляд справи № 910/21150/15 у судовому засіданні за участю представників сторін та третіх осіб на 29.03.2016 року.

18.04.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, якого було визначено для розгляду даної справи, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, змінено склад колегії суддів: головуючий суддя: Гаврилюк О.М., судді: Гончаров С.А., Сулім В.В.

Після зміни в складі колегії суддів розгляд справи почався спочатку.

В судове засідання 19.04.2016 року повноважні представники позивача не з'явилися. У присутнього в судовому засіданні ОСОБА_5 довіреність на представництво позивача втратила чинність через закінчення її строку. Чинної довіреності від позивача ОСОБА_5 не надав, а тому без підтвердження повноважень не був допущений для здійснення представництва позивача в судовому процесі. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Позивачем було надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Представник третіх осіб проти вимог апеляційної скарги заперечував, проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав. Представник третіх осіб зазначив, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників відповідача та третіх осіб, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 30.03.2011 року Компанією „ДЖАС ХЕННЕССІ ЕНД КО" (Jas HENNESSY & Co) (постачальник) та Спільне українсько-німецьке підприємство „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) уклали контракт поставки № АІ-078, відповідно до умов якого предмету якого постачальник виробляє та здійснює продаж, а відповідач купує алкогольні напої (далі - товар) на умовах поставки FCA Cognac, Україна (Інші умови можуть бути вказані в додатках до даного контракту до кожної конкретної поставки) (п. 1.1 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078).

Пунктом 2.1 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078 визначено, що ціни вказуються в додатках на кожну конкретну поставку товару, які є невід'ємною частиною контракту.

Відповідно до п. 3.1 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078, постачальник здійснює поставку товару на умовах поставки умовах поставки FCA Cognac, Франція (Інкотермс-2010).

Покупець організовує доставку марок акцизного податку на адресу постачальника за власний рахунок (п. 3.2 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078).

Згідно п. 4.1 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078 платежі здійснюються наступним чином - покупець сплачує 100 % від вартості товару проти документів.

Покупець зобов'язаний, зокрема, отримати за власний рахунок та на свій страх та ризик ліцензії на імпорт та сплатити всі митні платежі, необхідні для імпорту товарів (п. 5.2 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078).

Пунктом 8.3 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078 передбачено, що претензії по якості та кількості поставленого товару можуть бути прийняті не пізніше десяти днів після приймання товару покупцем на умовах, вказаних в даному контракті.

У відповідності до п. 10.1 Контракту від 30.03.2011 року № АІ-078, дійсний контракт, а також його додатки підлягають тлумаченню згідно французького законодавства та Віденської конвенції про міжнародну купівлю-продаж товарів, та всі процедури, які стосуються конфліктів законів та міжнародних конвенцій, незалежно від їх характеру, які можуть призвести до застосування другого законодавства.

Крім того, 30.01.2012 року Компанія „ЕмЕчСіЕс" (MHCS) (постачальник) та Спільне українсько-німецьке підприємство „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) уклали контракт поставки № АІ-153, відповідно до умов якого постачальник виробляє та здійснює продаж, а покупець купує алкогольні напої (далі - товар) на умовах поставки EXW Recy, Франція (Інші умови можуть бути вказані в додатках до даного контракту до кожної конкретної поставки) (п. 1.1 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153).

Пунктом 2.1 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153 визначено, що ціни вказуються в додатках на кожну конкретну поставку товару, які є невід'ємною частиною контракту.

Відповідно до п. 3.1 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153, постачальник здійснює поставку товару на умовах поставки умовах поставки EXW Recy, Франція (Інкотермс-2010).

Покупець організовує доставку марок акцизного податку на адресу постачальника за власний рахунок (п. 3.2 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153).

Згідно п. 4.1 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153 платежі здійснюються наступним чином - відповідач сплачує 100 % від вартості товару на протязі шістдесяти днів з дати виставлення рахунку.

Відповідач зобов'язаний, зокрема, отримати за власний рахунок та на свій страх та ризик ліцензії на імпорт та сплатити всі митні платежі, необхідні для імпорту товарів (п. 5.2 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153).

Пунктом 8.3 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153 передбачено, що претензії по якості та кількості поставленого товару можуть бути прийняті не пізніше десяти днів після приймання товару відповідачем на умовах, вказаних в даному контракті.

У відповідності до п. 10.1 Контракту від 30.01.2012 року № АІ-153, дійсний контракт, а також його додатки підлягають тлумаченню згідно французького законодавства та Віденської конвенції про міжнародну купівлю-продаж товарів, та всі процедури, які стосуються конфліктів законів та міжнародних конвенцій, незалежно від їх характеру, які можуть призвести до застосування другого законодавства.

26.09.2011 року між Французькою компанією зі страхування зовнішньої торгівлі (COMPAGNIE FRANCAISE D'ASSURANCE POUR LE COMMERCE EXTERIEUR), як страховиком, та групою компаній, що входять до складу MH SNC, зокрема, компанія JAS HENNESSY & CO та компанія MHCS, як страхувальниками, укладений договір страхування кредиту (глобальянсу) № 292847 G 21 (далі Договір страхування) предметом якого є гарантія проти ризику несплати заборгованості страхувальників, які визначені в переліку компаній в додатку № 3 до Договору страхування (п. 1.1 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21).

Пунктом 4.1 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 визначено, якщо покупець фінансово неспроможний, страхувальникам сплачується компенсація протягом тридцяти днів після отримання документів, що підтверджують фінансову неспроможність, а також виправдувальних документів щодо боргових вимог останніх.

Відповідно до п. 4.4 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 виплата компенсації призводить до придбання позивачем всіх прав кредитора та акцій за розміром боргу, відсотків та допоміжних платежів гарантованої боргової вимоги.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

В україномовному варіанті п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 зазначається, що дійсний контракт, а також його додатки підлягають тлумаченню згідно французького законодавства та Віденської конвенції про міжнародну купівлю-продаж товарів, та всі процедури, які стосуються конфліктів законів та міжнародних конвенцій, незалежно від їх характеру, які можуть призвести до застосування другого законодавства.

В той же час в англомовному варіанті п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 зазначається, що: „The present contract as well as derivatives and consequences, including implementation agreements, are subject to French law, with express exclusion of the Vienna Convention on the international sales of goods and all procedures concerning conflicts of law and international conventions, of whatever nature, which may lead to the application of another legislation.".

Відповідно до нотаріально завірених перекладів перекладача ОСОБА_7 п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 перекладаються з англійської на українську мови наступним чином: „Цей договір, а також всі похідні документи та додатки до нього регулюються законодавством Франції, за виключенням Віденської конвенції про міжнародні договори купівлі-продажу та всіх процедур стосовно конфлікту законодавства і міжнародних конвенцій будь-якого характеру, які можуть призвести до застосування іншого законодавства.".

В п. 13.4 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 зазначається, що цей договір оформлено англійською та російською мовами. У разі розбіжностей тлумачення будь-якого пункту перевагу має англійська версія.

Таким чином, з урахуванням нотаріально засвідчених перекладів і положень п. 13.4 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153, колегія суддів приходить до висновку, що Конвенція Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року (дата приєднання Україною: 23.08.1989 року, дата набуття чинності для України: 01.02.1991 року; дата приєднання Францією: 06.08.1982 року, дата набуття чинності для Франції: 01.01.1988 року) не підлягає застосуванню до правовідносин врегульованих цими контрактами.

Як вбачається з матеріалів справи, треті особи поставили відповідачу товар на загальну вартість 786 012 євро 60 євроцентів (з них третя особа 1 - на 450 000 євро 00 євроцентів, третя особа 2 - на 263 664 євро 60 євроцентів), що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 06.03.2014 року № 560211440 на 9 088 євро без ПДВ, рахунком-фактурою (інвойсом) від 06.03.2014 року № 560211441 на 10 736 євро 40 євроцентів без ПДВ, рахунком-фактурою (інвойсом) від 06.03.2014 року № 560211439 на загальну суму 243 840 євро 60 євроцентів без ПДВ, рахунком-фактурою (інвойсом) від 05.03.2014 року № 58044636 на загальну суму 261 970 євро 25 євроцентів без ПДВ, рахунком-фактурою (інвойсом) від 24.03.2014 року № 58044770 на 260 377 євро 35 євроцентів без ПДВ.

За твердженнями третіх осіб відповідач розрахувався з ними частково (24.03.2014 року перераховано 72 347 євро 60 євроцентів третій особі 1 відповідно до рахунку № TFMI21) і за ним залишилася заборгованість у розмірі 713 665 євро 00 євроцентів.

Відповідач в заперечення проти вимог третіх осіб вказав, що ними були порушені умови Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 в частині неналежного маркування спірної продукції, а саме, компаніями JAS HENNESSY & CO та MHCS не було зазначено дату розливу на пляшках після дати отримання відповідачем (імпортером) акцизних марок, внаслідок чого цей товар неможливо було реалізовувати в Україні.

Треті особи вказали, що такі вимоги, про які стверджує відповідач поширюються на алкогольні напої вітчизняного виробництва, а не на імпортовану продукцію іноземних виробників HENNESSY & CO та MHCS. Аналогічне тлумачення зазначених вимог до маркування зроблено трьома ланками адміністративних судів у справах № 826/2554/15 та № 826/2556/15 за участю відповідача. Зі змісту вказаних судових рішень, вбачається, що відповідач успішно довів з посиланням на п. 226.9, ст. 226 та п. 222.2 ст. 222 Податкового кодексу України, що для імпортованої алкогольної продукції дата розливу не є датою визначення ставки акцизного податку (копії вказаних рішень наявні в матеріалах справи). Крім того, за умовами Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 на відповідача покладений обов'язок отримати за свій рахунок і на свій страх і ризик ліцензії на імпорт та виконати всі митні платежі, необхідні для імпорту спірної продукції (п. 5.2 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153). Більш того, вимоги щодо маркування спірної продукції акцизними марками (сплати акцизного податку) встановлені для відповідача як імпортера іноземних алкогольних напоїв.

Крім того, відповідно до п. 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1251, контроль за наявністю марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють територіальні органи ДФС, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - територіальні органи ДФС. У пункті 17 зазначеного Положення, зокрема, вказано, у що разі порушення порядку маркування ввезених алкогольних напоїв і тютюнових виробів та/або сплати податку не в повному обсязі товар не допускається до митного оформлення і ввезення його на митну територію України забороняється. Відповідач стверджує, що продукція була розмитнена та розміщена на складі. Таким чином наявність марок акцизного збору та правильність застосування ставок акцизного податку щодо спірної продукції були вже перевірені територіальними органами ДФС України під час ввезення такої продукції на митну територію України.

Крім того, французьке законодавство, що застосовується до вимог стосовно маркування товару, що був поставлений за контрактами АІ-078 та АІ-153 (п. 10.1 від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153) не містить імперативної вимоги про необхідність зазначення на алкогольних напоях дати їх розливу на підтвердження чого третіми особами було надано копії витягу з Кодексу Прав Споживачів Франції - статті R112-9 та R112-23 та витягу з Постанови (UE) Європейського парламенту та ради від 25.10.2011 року № 1169/2011 - статті 9, 24, та Додаток Х та їх нотаріально завірений переклад, здійснений перекладачем з французької на українську мову ОСОБА_8.

Посилання відповідача на ст. 52 Регламенту Комісії ЄС від 14.07.2009 року № 607/2009 не спростовує тверджень третіх осіб, оскільки в ньому зазначається, що відомості,які суперечать правилам маркування, передбаченим законодавством Співтовариства, зазначаються на етикетці вина для експорту, якщо вони необхідні відповідно до законодавства третіх країн.

Відповідач надав суду переписку електронними листами з третіми особами стосовно того, що деякі торгівельні мережі відмовляються брати на реалізацію товар без зазначення дати розливу.

Представниками третіх осіб були здійснені закупки товару в мережі магазинів „Поляна" та надано фотографії товару на підтвердження того, що відповідач може реалізовувати такий товар.

Треті особи зазначили, що відповідачем не було дотримано процедури прийняття товару відповідно до п. 8.3 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153, якими встановлюється, що претензії по якості та кількості поставленого товару можуть бути прийняті не пізніше десяти днів після приймання товару відповідачем на умовах, вказаних в даному контракті. Однак жодних актів експертизи щодо невірного маркування в десятиденний строк на адресу постачальників відповідачем надісланий не був. В свою чергу, відповідачем разом із спірною продукцією отримані сертифікати відповідності, в яких була зазначена інформація про дату розливу.

Таким чином, з врахуванням того, що у відповідача перед третіми особами рахувався борг на загальну суму 713 665 євро (перед третьою особою 1 - 450 000 євро 00 євроцентів, перед третьою особою 2 - 263 665 євро 00 євроцентів), останні звернулися до Французькою компанією зі страхування зовнішньої торгівлі (COMPAGNIE FRANCAISE D'ASSURANCE POUR LE COMMERCE EXTERIEUR), як страховика, для отримання виплати страхового відшкодування по Договору страхування кредиту (глобальянсу) від 26.09.2011 року № 292847 G 21.

Відповідно до платіжного доручення від 08.12.2014 року № SA0H0040/2014B25530 позивач перерахував третій особі 1 - 450 000 євро 00 євроцентів страхового відшкодування (одержано 23.12.2014 року).

Відповідно до платіжного доручення від 08.12.2014 року № SA447945/2014B25531 позивач перерахував третій особі 1 - 263 665 євро 00 євроцентів страхового відшкодування (одержано 17.12.2014 року).

Відповідно до п. 4.4 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 треті особи склали розписки про суброгацію, в яких підтвердили одержання від позивача страхових відшкодувань та передали позивачу усі права і позови в межах суми застрахованих претензій.

Відповідач заперечував правомірність передачі прав з тих підстав, що відповідно до п. 4.1 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 страхове відшкодування мало виплачуватися у разі фінансової неспроможності відповідача, яка в свою чергу відповідно до статті 16 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 має бути підтверджена в судовому порядку, чого не відбулося.

Втім відповідно до ст. 15 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 треті особи та відповідач узгодили, що всі спірні питання, що виникають з приводу виконання цього договору, розглядатимуть компетентні судові установи Парижу згідно з договірною підсудністю. До цього договору застосовується французьке законодавство.

Таким чином в компетенції господарських судів України не знаходиться питання щодо визначення правомірності дій страховика щодо виплати страхового відшкодування, а ці дії відповідач може оскаржити до компетентних судових установ Парижу.

Також відповідач зазначив, що відповідно до п. 3.4 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 (наводиться нотаріально завірений переклад) - права власності на товари переходять до покупця після повної оплати всіх сум, які відповідають вартості товарів. Відтак, на думку відповідача, треті особи і позивач мали б вимагати повернення переданого товару, а не сплати грошових коштів з нього.

Втім, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач невірно тлумачить суть правочину, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами визначали його як особу яка займається реалізацією товару третіх осіб на території України, а отже він має оплатити поставлений третіми особами товар і після цього він набуде право власності на нього.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на Віденську конвенцію про міжнародну купівлю-продаж товарів (Конвенцію Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року), оскільки англомовному варіанті п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153, який має перевагу над україномовним варіантом (п. 13.4), сторони узгодили, що ця Конвенція не підлягає застосуванню.

Щодо твердження відповідача про розірвання з ним третіми особами Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153, то колегія суддів дійшла висновку, що такі твердження є безпідставними, оскільки відповідачем не було подано до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження цього факту.

Спір про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації відносить до компетенції господарських судів України, оскільки в абз. 2 п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 (наводиться нотаріально завірений переклад) - будь-яка суперечка чи непорозуміння, що випливають з цього договору або його похідних документів чи додатків та не можуть бути розв'язані за позасудовою домовленістю сторін, передаються на розгляд до судових органів у юрисдикції, в якій знаходиться зареєстрований офіс відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розмір заявленої до стягнення суми страхового відшкодування належним чином позивачем доведений, документально підтверджений та жодним чином відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 713.665 євро 00 євроцениів є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до абз. 6 п. 12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 року № 7 не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд помилково застосував до спірних правовідносин норми Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України „Про страхування", оскільки відповідно до п. 10.1 Контрактів від 30.03.2011 року № АІ-078 та від 30.01.2012 року № АІ-153 та ст. 15 Договору страхування від 26.09.2011 року № 292847 G 21 спірні правовідносини регулюються нормами французького законодавства.

Втім місцевий господарський суд дав вірну оцінку тим позовним вимогам, які він мав розглянути по суті.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства „МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року по справі № 910/21150/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року по справі № 910/21150/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/21150/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

В.В. Сулім