ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 922/3396/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого
Алєєвої І.В. Полянського А.Г.
за участю представників:
Позивача (прокуратури)Збарих С.М. - прокурор відділу Генеральної прокуратури України
відповідачівСіроха Д.І. - довіреність від 08.02.2016 року
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області
на постановувід 02.02.2016 року Харківського апеляційного господарського суду
у справі№922/3396/15 господарського суду Харківської області
за позовом Прокурора Київського району м. Харкова
до - Харківської міської ради; - Обслуговуючого кооперативу "Ареаль"
проскасування рішення, визнання недійсним державного акта та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року Прокурор Київського району міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Ареаль" про:

- визнання незаконним та скасування пункту 17.2 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 №154/11;

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №572616, зареєстрованого в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові;

- зобов'язання ОК "Ареаль" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,8000 га з кадастровим номером :10:001:0192, про що скласти акт прийому-передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на порушення Харківською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення приписів статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

У відзиві на позовну заяву Харківська міська рада просила відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що прокурор не вірно тлумачить процедуру створення, державної реєстрації та набрання правосуб'єктності обслуговуючими кооперативами житлово-будівельного напрямку діяльності. Відповідач вважав, що положення ЖК УРСР та Примірного статуту щодо вимог до кооперативу суперечать вимогам Конституції України, а тому не підлягають застосуванню. Посилання прокурора на те, що ОК "Ареаль" є тільки обслуговуючим кооперативом та не є житлово-будівельним, на думку відповідача, не відповідає дійсності, оскільки чинним законодавством передбачено, що кооперативи за своїми завданнями та характером діяльності можуть бути обслуговуючими, а за напрямом діяльності житлово-будівельними. Питання порядку створення та функціонування кооперативів мають регулюватися Законом України "Про кооперацію", а не ЖК УРСР (як застарілим нормативно-правовим актом). Положення Закону України "Про кооперацію" не встановлюють обмежень щодо місця знаходження членів кооперативу, їх віку, майнового стану, необхідністю поліпшення житлових умов.

Також, у відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд застосувати до позовних вимог позовну давність.

Харківська міська рада звертала увагу на обізнаність прокурора про прийняття оскаржуваного рішення саме в момент його прийняття.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2015 року (судді Т.Д. Суярко, О.В. Макаренко, О.В. Бринцева) позов задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано пункт 17.2 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 №154/11, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №572616, зареєстрованого в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові та зобов'язано Обслуговуючий кооператив "Ареаль" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,8000 га з кадастровим номером :10:001:0192, про що скласти акт прийому-передачі. Стягнуто солідарно з Обслуговуючого кооперативу "Ареаль" та Харківської міської ради на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОК "Ареаль" було створено з порушенням встановленого для житлово-будівельного кооперативу порядку та умов діяльності, що унеможливлює віднесення останнього до категорії житлово-будівельних кооперативів, а від так виключає можливість отримання ним земельних ділянок у власність в порядку статті 41 Земельного кодексу України, визнавши при цьому причини пропущення прокурором строку позовної давності поважними, а порушені права у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення такими, що підлягають судовому захисту.

За апеляційною скаргою ОК "Ареаль" Харківський апеляційний господарський суд (судді: В.О. Фоміна, О.О. Крестьянінов, О.В. Шевель), переглянувши рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2015 р. в апеляційному порядку, постановою від 02.02.2016 року, рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2015 р. скасував та прийняв нове рішення, яким в позові відмовив, застосувавши у даному випадку наслідки спливу позовної давності, посилаючись на приписи статті 267 Цивільного кодексу України, статті 121 Конституції України та положень Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час прийняття спірного рішення), оскільки прокурор, який здійснював нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами та їх виконавчими органами був обізнаний про прийняте Харківською міською радою рішення, проте не скористався заходами прокурорського реагування щодо приведення у відповідність актів органів місцевого самоврядування до вимог закону.

Заступник прокурора Харківської області подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та залишити в силі рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2015 року, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 256, 257, 267 Цивільного кодексу України та статті 29 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу ОК "Ареаль" просить касаційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що прокурором був пропущений строк позовної давності без зазначення причин порушення, у зв'язку із належним виконанням службових обов'язків прокурора, а відповідно апеляційний господарський суд правильно дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин приписів частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора та представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, відповідно до рішення 5-ї сесії 6-го скликання Харківської міської ради від 23.02.2011р. "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" №154/11, зокрема, пункту підпункту 17.1 пункту 17 додатку 1 до цього рішення, ОК "Ареаль" було надано у власність земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови загальною площею 1.8000 га (в межах акта встановлення меж земельної ділянки на місцевості №20/11 від 22.02.2011 р.) по Білгородському шосе, 34 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови. Будівництво має буде виконано до 01.06.2012 року.(том 1 а.с.38 ).

11.04.2011 року на підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Держземагенства у м. Харкові ОК "Ареаль" було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0192 серії ЯЛ № 572616, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00038.

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора Київського району міста Харкова про:

- визнання незаконним та скасування пункту 17.2 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 №154/11;

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №572616, зареєстрованого в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові;

- зобов'язання ОК "Ареаль" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,8000 га з кадастровим номером :10:001:0192, про що скласти акт прийому-передачі з підстав порушення Харківською міською радою приписів статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОК "Ареаль" створено із порушенням приписів статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, отже останній не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 Житлового кодексу України, а тому спірна земельна ділянка була надана з порушенням приписів статті 41 Земельного кодексу України.

Проте, скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції розглянувши заяву Харківської міської ради про застосування позовної давності, поданої до суду першої інстанції (том 1 а.с. 70-86), задовольнив вказану заяву та відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 20.12.2011р. №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства") передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону України від 20.12.2011р. №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності 15.01.2012 року.

Оскільки положення пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України за своєю суттю спрямоване на захист прав власників та інших осіб від держави, то з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, дія цієї норми не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і спрямовані на захист прав державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

Отже, на такі позови поширюється положення статті 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, й на підставі частини 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Разом із тим частинами 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015р. у справі №910/4626/14, від 30.09.2015р. у справі №910/3724/14 та у постановах Верховного Суду України, які були прийняті на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах від 01.07.2015 р. у справі №6-178цс15 та від 16.09.2015 р. у справі №6-68цс15.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015р. у справі №6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах зазначив, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Апеляційним господарським судом встановлено обізнаність прокурора міста Харкова щодо прийняття оскаржуваного рішення ще у 2011 році з посиланням на протокол пленарного засідання Харківської міської ради від 23.02.2011 року.

Крім того, апеляційним господарським судом було встановлено, що оскаржуване рішення Харківської міської ради направлялось до прокуратури міста Харкова листом №08-04/811/2-11 від 24.03.2011 року.

У зв'язку із обізнаністю з 23.02.20011 р. прокурора міста Харкова про прийняття рішення Харківської міської ради, згідно із постановою Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі №6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до статті 121 Конституції України та статті 6 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, апеляційний господарський суд, з огляду на те, що з відповідною позовною заявою заступник прокурора Харківської області звернувся до суду лише в червні 2015 року, дійшов обґрунтованого висновку, що останній звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.

Отже, встановлення обставин пов'язаних із спливом строку позовної давності свідчить про правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд вирішив спір відповідно до вимог статей 4-2, 34, 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи; підстав для скасування постанови апеляційної інстанції з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не вбачається.

Доводи заявника викладені ним у касаційній скарзі, колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. у справі № 922/3396/15 господарського суду Харківської області залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

А. Полянський