ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 квітня 2016 р. Справа № 903/67/16

за позовом приватного вищого навчального закладу Володимир-Волинський медико-технічний коледж

до приватного вищого навчального закладу Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 в особі структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту

про стягнення 113419грн. 49коп.

Суддя Суряк О.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 12.11.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 21.01.2016р.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні 14.04.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач ПВНЗ Володимир-Волинський медико-технічний коледж звернувся до суду з позовом до відповідача - ПВНЗ Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 в особі структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту, в якому просить стягнути з відповідача 113419грн. 49коп., з них 60450грн. основного боргу (безпідставно отриманих коштів), 4908грн. 54коп. 3% річних, 48064грн. 35коп. інфляційних нарахувань відповідно до ст.625 ЦК України.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

За період з 15.01.2010р. по 11.04.2012р. згідно усної домовленості між сторонами, позивач - ПВНЗ Володимир-Волинський медико-технічний коледж перерахував відповідачу - ПВНЗ Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 в особі структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту як безпроцентну поворотну фінансову допомогу грошові кошти на суму 365000грн., що підтверджується банківськими виписками за період з 15.01.2010р. по 11.04.2012р. Будь-які письмові договори між підприємствами не укладались. Відповідачем у період з 26.02.2010р. по 11.04.2012р. згідно банківських виписок, оборотно-сальдової відомості по рахунку, було повернуто на рахунок позивача 304550грн. Таким чином, внаслідок перерахування коштів на рахунки відповідача та повернення останнім даних коштів не в повному обсязі, призвело до виникнення заборгованості у відповідача на користь позивача в сумі 60450грн. 08.05.2013р. позивачем була надіслана відповідачу вимога про повернення не пізніше 17.05.2013р. грошових коштів у розмірі 60450грн. В звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по поверненню отриманих від позивача без достатньої правової підстави коштів, у відповідача виникла заборгованість відповідно до ст.1212 ЦК України у сумі 60450грн. Також відповідачу нараховано 4908грн. 54коп. 3% річних за період з 18.05.2013р. по 01.02.2016р. та 48064грн. 35коп. інфляційних нарахувань за період червень 2013р. грудень 2015р.

В судовому засіданні 28.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав, подав суду заяву про уточнення резолютивної частини позову, в звязку з опискою, в якій просив зазначити: Стягнути з відповідача - ПВНЗ Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 в особі структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту 113419грн. 49коп., з них 60450грн. основного боргу (безпідставно отриманих коштів), 4908грн. 54коп. 3% річних, 48064грн. 35коп. інфляційних нарахувань. Також надав письмові пояснення по справі та додаткові докази.

Відповідач у запереченні на позовну заяву зазначає, що із фінансового звіту та балансу станом на 31.12.2012р. по ПВНЗ Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 не вбачається така заборгованість, яку просить стягнути позивач, просить суд відмовити в позові. Також представник відповідача подав суду заяву про застосування позовної давності.

29.03.2016р. представник позивача подав суду додаткові заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності.

Ухвалою суду від 29.03.2016р. розгляд справи було відкладено, зобовязано сторони надати суду: позивача - докази надіслання відповідачу листа (вих.№.12 від 15.04.2012р.) з вимогою про повернення 60450грн. безпідставно отриманих коштів; докази на підтвердження наявності чи відсутності розрахунків між сторонами до 15.01.2010р.; відповідача - докази на підтвердження наявності чи відсутності розрахунків між сторонами до 15.01.2010р. та після 11.04.2012р. (банківські виписки). Крім того, зобовязано сторони провести звірку взаємних розрахунків щодо безпідставно перерахованих та повернутих коштів. Акт звірки надати суду.

Сторони вимог ухвали від 29.03.2016р. в частині проведення звірки взаємних розрахунків не виконали, акт звірки суду не надали.

11.04.2016р. на адресу суду від позивача надійшло письмове пояснення-клопотання щодо відсутності підстав застосування наслідків позовної давності.

В судовому засіданні 14.04.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що будь-яких доказів щодо наявності чи відсутності заборгованості перед позивачем в навчальному закладі немає. Подав суду пояснення до заяви про застосування строків позовної давності та копії платіжних доручень і виписок банку щодо розрахунків між сторонами до 15.01.2010р. та після 11.04.2012р. При цьому представник відповідача зазначив, що йому не зрозумілий зміст банківських розрахунків між сторонами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

За період з 15.01.2010р. по 27.09.2010р. ПВНЗ Володимир-Волинський медико-технічний коледж перерахував Луцькому біотехнічному інституту ПВНЗ Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 грошові кошти на суму 365000грн. з призначенням платежів «позика згідно договору».

Факт перерахування позивачем коштів у сумі 365000грн. на рахунок відповідача підтверджується банківськими виписками за період з 15.01.2010р. по 27.09.2010р.

Відповідачем у період з 26.02.2010р. по 11.04.2012р. згідно банківських виписок було також перераховано на рахунок позивача 300850грн. з призначенням платежу «повернення позики». Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку №376 станом на 15.01.2010р. сальдо кредиторської заборгованості на користь відповідача становило 3700грн.

Проте, будь-які письмові договори між сторонами не укладались.

Таким чином, внаслідок здійснення таких перерахунків між сторонами, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 60450грн.

15 квітня 2012 року позивач на адресу відповідача надіслав лист з вимогою повернути кошти в розмірі 60 450грн. як такі, що сплачені без достатньої правової підстави.

У відповіді на лист (від 29.04.2012р.) відповідач повідомив, що кошти в сумі 60450грн. буде повернуто відразу за наявності на рахунках інституту вільних обігових коштів.

В звязку з невиконанням відповідачем вимог щодо сплати коштів, позивач 08 травня 2013 року надіслав відповідачу вимогу (претензію) в порядку статті 530 Цивільного Кодексу України, в якій позивач просив невідкладно, але не пізніше 17 травня 2013 року, повернути йому грошові кошти в розмірі 60 450 грн. як такі, шо сплачені без достатньої правової підстави. Однак, вимога була залишена без задоволення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Особа яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.1214 ЦК України).

З наданих позивачем банківських виписок за період з 15.01.2010р. по 11.04.2012р. вбачається факт перерахування позивачем на рахунки відповідача грошових коштів на суму 365000грн. та повернення відповідачем позивачу 300850грн. Дані кошти перераховувались сторонами без достатніх правових підстав (без будь-яких рахунків та укладених договорів позики).

Відповідно до ч.1ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем не надано суду розгорнутого взаєморозрахунку між сторонами та доказів, які б підтверджували або спростовували відсутність чи наявність в останнього заборгованості перед позивачем. Подані відповідачем копії банківських виписок та платіжних доручень підтверджують лише факт проведення між сторонами господарських операцій до 15.01.2010р.

Водночас, позивач не заперечив наявність розрахунків між сторонами до 15.01.2010р. та зазначив, що станом на 15.01.2010р. існувала заборгованість позивача перед відповідачем на суму 3700грн. (згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку №376 станом на 15.01.2010р.).

На день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем на суму 60450грн. (безпідставно перерахованих коштів) не погашена, підтверджена матеріалами справи та є підлягає до стягнення.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання по поверненню коштів, позивач нарахував відповідачу 4908грн. 54коп. 3% річних за період з 18.05.2013р. по 01.02.2016р. та 48064грн. 35коп. інфляційних нарахувань за період з червня 2013р. по грудень 2015р. включно.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних нарахувань за визначені періоди, виявив помилку в розрахунку позивача (підставними є 4918,81грн. 3% річних та 48047,75грн. інфляційних нарахувань). Враховуючи зазначене до стягнення підлягає 4908, 54грн. 3% річних та 48047,75грн. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача просить суд застосувати позовну давність.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до пункту 4.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Перерахування коштів відповідачем на рахунок позивача 13.03.2012 року в сумі 12550 грн. та 11.04.2012 в сумі 121000 гри. підтверджується первинними бухгалтерськими документами і не заперечується відповідачем. Твердження відповідача про те, що повернення вказаних коштів відбулось на виконання договору позики не заслуговують на увагу, оскільки таких договорів не існує, і сплата вказаних коштів - це господарська операція з повернення частини коштів від попередньо перерахованих позивачем відповідачу без достатніх правових підстав.

Банківські виписки з рахунків підприємства за період з 15.01.10 по 11.04.12 свідчать про перерахування коштів з рахунків позивача, а також повернення їх останньому відповідачем МНТУ з призначенням платежів: надання позики (на загальну суму 365 000,00 грн. або повернення позики (на загальну суму 300850грн.).

За наслідками таких операцій сума, яка є заборгованістю МНТУ та обліковується у позивача у дебетовому залишку бух. рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами» складає 60 450 грн.

Це дає всі правові підстави в юридичному аспекті розглядати вищевказані перерахування коштів як надання їх позивачем відповідачу без достатньої правової підстави, та подальше їх повернення відповідачем позивачеві як погашення зобовязань з повернення коштів, як отриманих без достатньої правової підстави.

Додатковим підтвердженням переривання позовної давності є факт визнання відповідачем боргових зобовязань перед позивачем в сумі 60450 грн., та гарантування про їх повернення відразу за наявності на рахунках ЛБІ МНТУ вільних обігових коштів. Таке визнання підтверджується листом за підписом колишнього ректора ЛБІ МНТУ б/н від 29.04.2012 року у відповідь на вимогу щодо їх повернення від 15.04.2012 р. Вказаний лист підписаний уповноваженою на те особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором на підставі установчих документів, і в межах строку давності.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем відображається у складі дебіторської заборгованості у бухгалтерських облікових регістрах та фінансовій звітності позивача, достовірно визначена (на підставі первинних документів), позивач ніколи не погоджувався з її неповерненням, свідченням чого є також спроби її стягнення в порядку цивільного судочинства.

Час, з якого виникає обовязок у сторони, котра отримана та зберігала у себе майно без достатньої правової підстави щодо повернення такого майна починається з наступного дня після його отримання. І, відповідно, щодо кожної із сум, котра перерахована позивачем відповідачу, і про яку йдеться в позові і додатках до нього, у позивача виникло право вимагати її повернення з наступного дня після перерахування.

В той же час у взаєминах позивача і відповідача мало місце неодноразове переривання, в розумінні ст. 264 ЦК України, передбаченого законом 3-річного строку позовної давності щодо права вимагати їх повернення щодо кожної із вказаних сум.

Існують беззаперечні підстави переривання строку позовної давності (у формі вчинення дій щодо її погашення та безпосереднього визнання заборгованості уповноваженим керівником відповідача при предявленні відповідної претензії з цього приводу).

Після переривання вказаного строку позовної давності шляхом часткової сплати боржником боргу та визнанням уповноваженим представником відповідача предявленої вимоги, і з якого строк позовної давності розпочався заново, тобто з 30.04.2012 року, наступне переривання строку мало місце предявленням 26.09.2013 року позову в тому числі до відповідача про солідарне стягнення боргу в межах справи № 161/16752/13-ц, котра розглядалась в порядку цивільного судочинства за наявності на те усіх правових (процесуальних) підстав, оскільки одним із відповідачів виступала фізична особа (доречі предявлення даного позову без врахування попередніх фактів переривання позовної давності сплатою та визнанням, відбулось в межах строку позовної давності щодо останнього перерахування коштів позивачем відповідачу, яке мало місце 27.09.2010 року на суму 70 000 грн.

Наступне переривання строку позовної давності мало місце в жовні 2014 року в межах справи № 161/16446/14-ц, яка розглядалась в прядку цивільного судочинства за наявності на те усіх правових (процесуальних) підстав, і тривало до 11.06.2015 року - дати винесення у вказаній справі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно строк позовної давності щодо стягнення з відповідача коштів, які є предметом даного позову, з врахуванням переривання, починає відлік з 12.06.2015 року, даний позов подано 09 лютого 2016 року.

Судом встановлено, що позовна заява, згідно штемпеля пошти на конверті, подана до суду 09.02.2016р., тобто в межах строку позовної давності, а тому вимоги щодо стягнення 60450грн. основного боргу (безпідставно отриманих коштів), 4908, 54грн. 3% річних за період з 18.05.2013р. по 01.02.2016р. та 48047,75грн. інфляційних нарахувань за період з червня 2013р. по грудень 2015р., а всього 113406,29грн. підлягають до задоволення. В решті позову слід відмовити в звязку з помилкою в розрахунку позивача.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 257, 264, 267, 599, 625, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного вищого навчального закладу Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ОСОБА_1 в особі його структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту (43020, м.Луцьк, вул..Сагайдачного, 6, код ЄДРПОУ ВП 21744259) на користь приватного вищого навчального закладу Володимир-Волинський медико-технічний коледж (44700, Волинська область, м.Володимир-Волинський, вул..Устилузька, 140, ) 113406грн. 29коп. (з них: 60450грн. основного боргу (безпідставно отриманих коштів), 4908, 54грн. 3% річних та 48047,75грн. інфляційних нарахувань), а також 1701грн. 10коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено

18.04.2016

Суддя О. Г. Сур'як