Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" квітня 2016 р. Справа № 906/222/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.А. - довіреність №1/10 від 22.03.2016;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Агро"

до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод"

про стягнення 172226,00 грн.

Позивач звернувся до суд з позовом про стягнення з відповідача 164502,00 грн. основного боргу, 2796,50 грн. пені, 1149,26 грн. 3% річних, 3778,24 грн. інфляційних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином.

06.04.2016 від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач вважав вірним нарахування пені в сумі 2763,63 грн., 3% річних - 1133,41 грн. та інфляційних - 1973,81 грн. Також представник відповідача просив в даному відзиві зменшити розмір пені на 50% та відстрочити виконання рішення суду у даній справі до закінчення виробничого сезону переробки до 01.05.2016.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вега Агро" (продавець/позивач) та Приватним акціонерним товариством "Кремнянський крохмальний завод" (продавець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №19/11-19 (а.с. 9-10), відповідно до якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу українського походження, 2015 року врожаю згідно ДСТУ 4525-2006, іменований в подальшому "товар", насипом на умовах, передбачених даним договором (а.с. 1.1. договору).

Кількість товару складає 1000 тонн +/-5% за вибором продавця (п.п. 2.1. договору).

Згідно п.п. 3.1. та 3.2. договору ціна на товар вказується в специфікаціях до даного договору, що є його невід'ємною частиною. Загальна вартість договору становить суму специфікацій до даного договору.

Пунктами 4.1. та 4.2. договору передбачено, що продавець зобов'язується передати покупцеві товар на умовах DAP: «Кремнянський крохмальний завод» (11334 Житомирська область, с. Кремне, вул. Центральна, 90 (згідно Інкотермс у редакції 2010 p.). Товар поставляється окремими партіями у відповідності до специфікацій до договору.

Також сторони погодили, що покупець здійснює 100%оллату , шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця протягом трьох банківських днів після отримання товару на складську квитанцію продавця.

Відповідно од п.п. 6.1. договору у випадку, якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених п.п, 5.1. Розділу 5 „Порядок розрахунків", покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,02% загальної суми вартості товару, обумовленої п.п. 3.2. даного договору за кожний день прострочення платежу.

Договір вступає в силу від дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що випливають з даного договору (п.п. 9.2. договору).

Згідно розділу 3 договору сторонами у справі підписано специфікацію №2 (а.с. 11), відповідно до якої позивач повинен продати відповідачу кукурудзу в кількості 44,460 тонн загальною вартістю 164502,00 грн.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000230 від 04.12.2015 (а.с. 12) та товарно-транспортною накладною, копії яких містяться в справі (а.с. 14-15).

Відповідач в порушення умов договору за товар не розрахувався.

10.02.2016 за вих. №33 позивач направив відповідачу претензію (а.с. 17) з проханням розрахуватись.

Відповідача в свою чергу пояснив несвоєчасність розрахунку за куплений товар тим, що на підприємстві відбувалась комплексна перевірка та реконструкція адмінбудівлі та заводу вцілому (а.с. 19).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду справи становить 164502,00 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 164502,00 грн.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 2796,50 грн. пені, 1149,26 грн. 3% річних, 3778,24 грн. інфляційних.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунки пені, виконані позивачем (а.с. 4) та відповідачем (а.с. 37-38), господарський суд вважає вірним нарахування відповідача за період з 10.12.2015 по 03.03.2016 (84 дні) на суму 164502,00 грн. в розмірі 0,02% за кожен день прострочки. Таким чином обґрунтованою є вимога в сумі 2763,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, господарський суд вважає вірними нарахування останніх в сумі 1133,41 грн. за період з 10.12.2015 по 03.03.2016 (84 дні) на суму 164502,00 грн. В задоволенні позову в частині стягнення 15,85 грн. 3% річних суд відмовляє.

Щодо нарахування інфляційних, господарський суд звертає увагу позивача на те, що індекс інфляції за лютий 2016 становить 99,6% (за даними позивача - 100,9%). Враховуючи зазначене, розмір інфляційних складає 1973,81 грн. Таким чином вимога позову щодо стягнення 1804,43 грн. інфляційних не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% господарський суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що документів, підтверджуючих зниження доходів відповідача та погіршення фінансового становища, не подано.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Що стосується клопотання відповідача про відстрочку виконання судового рішення до 01.05.2016 суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши подані відповідачем докази в обґрунтування клопотання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд вважає, що відповідачем не подано достатніх доказів того, що останній матиме змогу виконати дане рішення суду після 01.05.2016, а отже в його задоволенні відмовляє.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 164502,00 грн. - основного боргу, 2763,63 грн. - пені, 1973,81грн. - інфляційних та 1133,41грн. - 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (11334, Житомирська область, Лугинський район, с. Кремне, вул. Центральна, 90, ід. код 00383395)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Агро" (12606, Житомирська область, Брусилівський район, с. Осівіці, вул. Кірова, 2а, ід. код 36082732) 164502,00 грн. основного боргу, 2763,63 грн. - пені, 1973,81грн. - інфляційних та 1133,41грн. - 3% річних, а також 2555,59 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.04.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.);

3 - відповідачу (рек. з повід.)