ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 рокуСправа № 912/272/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Змеула О.А. розглянув у судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго"

про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення дії договору про постачання електричної енергії,

за участю представника відповідача Лисенка С.В., довіреність №54/07 від 20.01.16.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення дії договору про постачання електричної енергії № 35Н від 18.01.2013, оформленого листом Кіровоградського міського району електричних мереж ПАТ "Кіровоградобленерго" № 4424/46 від 12.11.2015.

Ухвалою господарського суду від 29.01.2016 зазначену позовну заяву прийнято та порушено провадження в справі, яку призначено до розгляду в засіданні на 25.02.2016, сторін зобов'язано надати необхідні для розгляду справи матеріали.

У судовому засіданні 25.02.2016 оголошувалася перерва до 10.03.2016 о 15:20 год., у засіданні 10.03.2016 - до 28.03.2016 о 14:30 год.

Ухвалою господарського суду від 28.03.2016 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 11.04.2016 о 14:30 год., зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду спору.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, зокрема, що

позивач звертає увагу на комплекс будівель по АДРЕСА_1, розташовані у м. Кіровограді, до якого здійснювалось електропостачання, визнано рішенням суду № 405/7395/13-ц від 21.02.2014 спільною сумісною власністю, при цьому відповідач випускає з уваги, що підставою для укладення договору на постачання електроенергії № 35Н від 18.01.2013 є договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2011 та в подальших поясненнях посилається на даний договір, в якому зазначено: ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2005, відповідно свідоцтва про право власності № 36743374 від 24.04.2015, яке як зазначено видано замість втраченого свідоцтва № 567 від 04.07.2005 власником комплексу будівель є ОСОБА_4 - паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області;

позивач довільно тлумачить норми Цивільного та Господарського кодексів, розмежовуючи поняття припинення та розірвання договору, та дає їм визначення на власний розсуд, не беручи до увагу, що законодавцем чітко прописано механізми їхньої дії вказаних понять;

у пункті 9.4 договору передбачено. що договір може бути розірваний, якщо за місяць однією із сторін повідомлено про його припинення, тобто сторони погодили інший, позасудовий порядок розірвання договору, на який положення ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України не розповсюджується.

Позивач надав пояснення на відзив, в яких посилається на те, що

договір оренди від 01.01.2011, на який посилається відповідач у зв'язку з закінченням строку дії договору переукладено на договір оренди від 31.12.2013, зі строком дії до 31.11.2016;

до отримання правовстановлюючого документу на належну позивачу частину приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Кіровоград, АДРЕСА_1 (дане питання буде вирішено після отримання рішення суду про поділ спільного майна подружжя), документом, що надає право користування даним приміщенням, є договір оренди № 1 від 31.12.2013;

у відповідача не виникало жодних питань щодо суперечливості реквізитів договору оренди № 1 від 31.12.2013;

з дати укладення договору на постачання електроенергії позивач виконував належним чином умови договору, оплачував вартість спожитої електроенергії в повному обсязі та у встановлені умовами договору строки, жодні претензії щодо виконання умов договору у відповідача відсутні;

під час укладання договору дотримано вимоги чинного законодавства щодо укладання договору;

відповідач втручається у фінансово-господарську діяльність позивача і своїми діями перешкоджає здійсненню позивачем підприємницької діяльності у сфері обслуговування громадян;

вирішення питання про недійсність правочину не належить до компетенції КМ РЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" та повинно вирішуватися відповідно до вимог ст. 215 ЦК України у судовому порядку, правових підстав для припинення дії договору про постачання електроенергії № 35Н від 18.01.2015 немає;

договір на постачання електроенергії не припинив свою дію, а був розірваний відповідачем в односторонньому порядку, що суперечить вимогам ст. 188 ГК України та умовам договору;

розірвавши договір відповідач порушив законодавство про електроенергетику в частині обов'язковості забезпечення споживача електроенергією;

відповідач надсилав позивачу листи та рахунки щодо здійснення передоплати за спожиту електроенергію за січень, лютий та березень 2016 року;

позивачем здійснено попередню оплату за спожиту електроенергію у сумі 2641,53 грн за січень 2016 року, за лютий 2016 року у сумі 2000,00 грн та 195,89 грн, що підтверджується квитанціями;

рахунок за березень 2016 року вилучений інспектором КМ РЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" під час відключення електроенергії;

електропостачання припинено 13.01.2016 відповідно до заявки № 7 на відключення споживача, однак попередження про здійснення попередньої оплати у розмірі 2195,89 грн за лютий 2016 року № 8/46ІП датується 18.01.2016, тобто попередження сформовано після відключення електроенергії;

даний факт підтверджує намір Кіровоградського МРЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" щодо продовження дії договору про постачання електроенергії № 35Н від 18.01.2013;

відповідач зобов'язаний здійснювати електропостачання на об'єкт по АДРЕСА_1 згідно договору про постачання електроенергії № 35Н від 18.01.2013, оскільки жодних заяв від позивача до Кіровоградського МРЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" не надходило, а про намір припинити дію договору у зв'язку з закінченням строку дії сторонами договору у відповідний строк не повідомлялося, тому в силу п. 9.4 договору, договір є пролонгований на новий термін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, заслухавши представника відповідача, господарським судом встановлено нижченаведені обставини.

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживач) та ПАТ "Кіровоградобленерго" (постачальник) укладений договір про постачання електричної енергії № 35Н від 18.01.2013.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача в межах дозволеної потужності, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені в п.6 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін : Магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1.

Договір набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір може бути розірвано в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку визначеному законодавством України.

31.12.2013 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір № 1 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець надає, а орендар отримує в користування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 площею 64,90 кв.м для використання з метою, зазначеною завданням орендаря.

Термін оренди визначається з 31.12.2013 до 31.12.2016.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/7395/13-ц, залишеним ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.06.2014 без змін, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково; встановлено факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з серпня 2003 року.

У ході розгляду вказаної справи встановлено, що 21.08.1982 між сторонами був укладений шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2013. На момент припинення сторонами подружніх відносин розпочато будівництво і побудовано приміщення торгівельного павільйону в м. Кіровограді, с. Гірниче, по вул. Нижній П'ятихатська (зупинка транспорту "Хімчистка"). Вказане приміщення є об'єктом, державна реєстрація права власності, на який ОСОБА_4 відбулася згідно витягу про реєстрацію права на нерухоме майно № 7750104 12.07.2005.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2010 визнано встановленою обставину, що будівництво приміщення за адресою: АДРЕСА_1, розпочато сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі; договір про постачання електричної енергії № 520м від 13.06.2003 укладений ВАТ "Кіровоградобленерго" з ОСОБА_3, а також акт допуску в експлуатацію від 13.06.2003 свідчать, що у червні 2003 року, тобто до припинення між сторонами подружніх відносин вже допущено в експлуатацію систему електропостачання відповідного торгівельного павільйону.

Торгівельний павільйон належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

22.07.2015 на адресу Кіровоградського МРЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" надійшло повідомлення вх. № 385502 від ОСОБА_4 щодо приміщення яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зазначено, що власником даного приміщення є ОСОБА_4, а за вищевказаною адресою не існує будь-яких договорів у тому числі договорів оренди, про що на адресу позивача надіслано відповідного запиту щодо підтвердження інформації дійсності договору оренди нежилого приміщення № 1 від 31.12.2013.

Для підтвердження інформації щодо дійсності договору оренди нежилого приміщення № 31.12.2013 позивачем направлено листа від 14.08.2015 ( вх..№4290/02 від 17.08.2015), в якому зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2014 у справі №405/395/13-ц комплекс будівель за адресою АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України позивач вважає, що має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

На даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа № 405/8367/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме: першої черги комплексу будівель, розташованих по АДРЕСА_1, м. Кіровоград. Нна думку позивача, рішення суду буде підставою для проведення державної реєстрації права власності на належну їй частину приміщення та оформлення відповідного правовстановлюючого документу.

Підставою для звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 із даним позовом є те, що нею отримано від Кіровоградського МРЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" листа за вих. №4424/46 від 12.11.2015 про припинення дії договору на постачання електричної енергії №35Н від 18.01.2013.

Цим листом постачальник повідомив споживача про те, що договір про постачання електроенергії припиняє свою дію з 01.01.2016, оскільки договір оренди приміщення № 1 від 31.12.2013 суперечить вимогам ст.ст. 793,794 Цивільного кодексу України і в розумінні ст. 215 кодексу є недійсним (нікчемним). Додатково отримано попередження про припинення постачання електричної енергії - спочатку з 01.01.2016, потім - з 13.01.2016.

Позивач вважає, що розірвавши договір про постачання електроенергії №35Н від 18.01.2013 у односторонньому порядку, відповідач порушив законодавство про електроенергетику та норми чинного законодавства в частині порядку зміни та розірвання договору. Отримавши від позивача заперечення щодо припинення дії договору про постачання електричної енергії у письмовій формі (листи від 22.11.2015, від 30.12.2015), відповідач як зацікавлена сторона у розірванні договору, мав право передати даний спір на вирішення суду, а не розривати договір в односторонньому порядку, чим порушено норми ст. 188 ГКУ та умови договору в частині його розірвання.

На думку позивача, відповідач дійшов невірного висновку про те, що договір оренди нежилого приміщення 31.12.2013 є недійсним, оскільки суперечить вимогам ст.ст. 793, 794 Цивільного кодексу України.

Договір оренди нежилого приміщення № 1 від 31.12.2013 між ОСОБА_4 укладено у письмовій формі на строк два роки одинадцять місяців, а тому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації даний договір не підлягає; під час укладання договору оренди № 1 від 31.12.2013 сторонами дотримано вимог чинного законодавства щодо укладання правочину даний договір оренди є дійсним; жодних пропозицій від орендодавця - ОСОБА_4 щодо дострокового розірвання договору оренди не надходило.

За твердженням позивача, надавши правову оцінку договору оренди нежитлого приміщення № 1 від 31.12.2013 щодо його недійсності, відповідач втручається у його фінансово-господарську діяльність і своїми діями перешкоджає здійсненню підприємницької діяльності у сфері обслуговування громадян; відповідачем порушено норми спеціального законодавства в частині обов'язковості забезпечення споживача електроенергією.

Відповідно до п. 1.9. Правил користування електричною енергією постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору.

Позивач посилається на те, що відповідач зобов'язаний здійснювати електропостачання на об'єкт по вул. Нижній П'ятихатській, 3-а в м. Кіровограді згідно договору про постачання електроенергії № 35Н від 18.01.2013, оскільки жодних заяв про відключення електроенергії до Кіровоградського МРЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" не надходило, а про намір припинити дію договору в зв'язку з закінченням строку його дії сторонами договору у відповідний строк не повідомлялось, тому, як вважає позивач, у силу и. 9.4 договору, договір є пролонгованим на новий термін.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Положеннями статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як слідує з договору оренди нежилого приміщення № 1 АДРЕСА_1, сторони у пункті 5 узгодили умову про те, що орендар - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 самостійно укладає договори про постачання електроенергії з Кіровоградським міським РЕМ ВАТ "Кіровоградобленерго".

Відповідно до ст.ст. 12, 14, 203 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільна права вільно, на власний розсуд; волевиявлення учасника правочину, зокрема на продовження договірних відносин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов'язки відповідно до договору.

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживач) та ПАТ "Кіровоградобленерго" (постачальник) укладений договір про постачання електричної енергії № 35Н від 18.01.2013. За умовами договору, цей договір укладено на строк до 31.12.2013, договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

За відсутності заяв сторін договір вважається продовженим на наступний календарний рік - 2014 р. та 2015 р., а саме до 31.12.2014 і до 31.12.2015.

Втім, відповідач заявив позивачу про припинення дії договору на постачання електроенергії з 01.01.2016, про що листом ПАТ "Кіровоградобленерго" від 12.11.2015 №4424/46 повідомило фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про припинення дії договору № 35Н від 18.01.2013. Факт отримання листа 17.11.2015 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленням № 736. Зазначений лист ПАТ "Кіровоградобленерго" від 12.11.2015 № 4424/46 підписав начальник КМ РЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності № 35/07 від 21.01.2015.

У силу ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У пункті 9.4 договору передбачено право кожної зі сторін заявити про припинення договору, попередньо повідомивши за місяць до спливу строку його дії іншу сторону про його припинення.

Отже, сторони погодили інший порядок розірвання договору, на який положення ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України не розповсюджується.

Розірвання договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відтак, спірні договірні правовідносини між позивачем і відповідачем припинені згідно п. 9.4 договору № 35Н від 18.01.2013 у зв'язку із закінченням строку цього договору, на який він був укладений сторонами.

Із матеріалів справи слідує, що 13.01.2016 ПАТ "Кіровоградобленерго" здійснено відключення споживача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від мереж електропостачання, що підтверджується заявкою № 7 від 13.01.2016, з підстав втрати чинності дії договору.

Відповідно п.п. 7 п. 7.5 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1999 № 28, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочі дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади, у разі закінчення терміну дії, розірвання або неукладення між суб'єктами господарювання договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

На виконання вказаної норми позивачу направлено попередження про відключення № 5076/46 від 25.12.2015.

Згідно пояснень відповідача, з підстав технічних ускладнень, відключення проведено не було, тому позивачу направлено повторно попередження про відключення № 03/46П від 05.01.2016 та проведено відключення енергопостачання.

Щодо здійснення ОСОБА_1 попередньої оплати електроенергії, а також щодо твердження позивача про надходження попередження та рахунків про попередню оплату за січень-березень 2016 року, є безпідставним, так як оплата за вказані періоди не проводилась, оскільки постачання електроенергії було припинено.

У січні 2016 року споживачем проводився остаточний розрахунок за спожиту електроенергію з частковою передплатою, яку позивач має право вимагати повернути.

Як доказ відключення споживача позивачем надано заявку № 7 від 13.01.2016 з підстав втрати чинності дії договору.

У даному випадку односторонньої відмови постачальника від договору на постачання електроенергії не було, оскільки дію договору припинено внаслідок спливу строку його дії 31.12.2015, за умови наявності заперечень постачальника щодо продовження договору на наступний календарний рік. .

Посилання позивача на те, що відповідач зобов'язаний постачати електроенергію на підставі відповідного договору відхиляються судом, оскільки не спростовують факт закінчення строку дії договору № 35Н від 18.01.2013, позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з вимогою щодо укладення нового договору на постачання електричної енергії.

Позивач до спливу строку договору на постачання електроенергії не звертався до господарського суду з позовною заявою щодо продовження строку договору на наступний календарний рік.

За таких обставин, виходячи із вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн покладаються на позивача.

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 18.04.2016

Суддя О.А. Змеул