ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 922/6476/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Білецька А.М.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №16 від 07.12.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.02.16 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №713 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 10.02.16 року у справі № 922/6476/15

за позовом ПАТ "ОСОБА_3 ворота" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "ОСОБА_3 ворота" ОСОБА_4, м. Харків

до ТОВ "Балпол", м. Харків

про стягнення 278 463,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ ОСОБА_3 Ворота в особі повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ОСОБА_3 Ворота ОСОБА_4 - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВ Балпол - про стягнення заборгованості за кредитним договором №187 про надання кредиту за овердрафтом у розмірі 278463,28 грн., з яких 160120,88 грн. заборгованості за кредитом; 88465,70 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами; 26294,62 грн. пені за простроченою заборгованістю за кредитом; 3582,08 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача втрати по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.02.2016 року у справі №922/6476/15 (суддя Суярко Т.Д.) позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Балпол" на користь ПАТ "ОСОБА_3 Ворота" заборгованість за кредитним договором №187 про надання кредиту за овердрафтом у розмірі 278463,28 грн. та судовий збір в сумі 4176,96 грн.

Відповідач не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на його необгрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2016 року у справі №922/6476/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі, не зважаючи на неодноразові зауваження та письмові заперечення відповідача щодо відсутності належного та допустимого доказу отримання ним від позивача кредитних коштів суд першої інстанції в якості доказу отримання кредиту посилається (п. 28 рішення від 10.02.2016 року) на наявну в матеріалах справи банківську виписку руху грошових коштів по поточному рахунку відповідача № 7343 ( а.с.101).

При цьому, залишаючи поза увагою невідповідність даного письмового доказу вимогам процесуального закону, адже ч. 2 ст. 36 ГПК України встановлено що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Крім того, згідно правової позиції викладеної у листі Національного банку України від 11.04.2012 року № 12-109/658-3917 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, суми витрат на оплату господарських операцій та заповнення обов'язкових реквізитів.

В той же час, судом першої інстанції не враховано положення ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", яким встановлено вичерпний перелік розрахункових документів, якими, згідно ст. 1 цього Закону, є документ па переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 6 ГПК України, підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією. Документи, що підтверджують вимоги заявника, додаються в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях.

Саме тому, на думку апелянта, висновок суду в п. 45 щодо одноособового права на досудового врегулювання спору є помилковим, адже вимоги встановлені законом є обов'язковими до виконання, тим паче порядок досудового врегулювання спору встановлений умовами кредитного договору, які також є обов'язковими до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду, зокрема: припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, внаслідок прийняття Національним банком України рішення про відкликання у ПАТ "ОСОБА_3 Ворота" банківської ліцензії та здійснення його ліквідації було, зокрема закрито поточні рахунки юридичних осіб, у тому числі відповідача, що знаходились на обслуговуванні у ПАТ "ОСОБА_3 Ворота".

Відповідно до ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій. що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового оборот), до вчинення яких боржник не міг викопати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї письмових додатків, позивачем не було належним чином повідомлено відповідача про закриття 12.12.2014 року поточного рахунку №7343 та взагалі зміну усіх реквізитів позивача.

Тому, висновок суду першої інстанції п. 42 рішення від 10.02.2016 року про визнання доведеності позивачем вимог щодо наявності порушення з боку відповідача умов договору та обгрунтованості стягнення з відповідача суми заборгованості є таким, що зроблений судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права і невірним застосуванням норм матеріального права та є свідченням однобічного розгляду справи без урахування обставин встановлених самим судом.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 11 жовтня 2011 року між позивачем (як банком) та відповідачем (як позичальником) було укладено договір про надання кредиту за овердрафтом (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору (з урахуванням останнього договору про зміни №3 від 01.10.2013 р.), банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується з 11 жовтня 2011 року по 28 вересня 2014 року надати позичальнику кредит у формі овердрафта: здійснювати списання коштів з поточного рахунку №7343 позичальника за його платіжними дорученнями понад їх залишок на указаному рахунку в сумі 250000,00 грн. (ліміт), а позичальник зобовязується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 28 вересня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним відповідно до нижченаведеного: за наявності безперервного дебетового залишку від 1 до 3 днів включно - 18%; за наявності безперервного дебетового залишку від 4 до 7 днів включно - 19%; за наявності безперервного дебетового залишку від 8 до 14 днів включно - 20%; за наявності безперервного дебетового залишку від 15 до 21 днів включно - 22%; за наявності безперервного дебетового залишку від 22 до 28 днів включно - 24%; за наявності безперервного дебетового залишку від 29 і більше - 26%.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, поточна заборгованість за кредитом не може перевищувати суми ліміту.

В пункті 1.3 кредитного договору сторони домовились, що кредит надається з метою поповнення оборотних коштів позичальника.

З положень п. 2.1 кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди, що за користування кредитом банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок №7343, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору, сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок №7343. У місяці повного повернення кредиту строком сплати процентів є день повного повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, банк нараховує проценти за користування кредитом із дня фактичного надання кредиту до дня, який передує дню повного погашення кредитної заборгованості, застосовуючи при цьому метод "факт/факт". У випадку несплати нарахованих процентів у встановлений строк наступного робочого дня вони вважаються простроченими і відображаються банком на рахунку прострочених процентів №2069*. У разі, якщо позичальник користувався овердрафтом протягом одного операційного дня і в той же день повністю або частково погасив заборгованість за ним, відсотки нараховуються та сплачуються за повні хвилини фактичного користування овердрафтом.

Згідно з п. 2.3 кредитного договору, проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Пунктом 2.4 кредитного договору сторони встановили, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до договору), проценти сплачуються позичальником за ставкою, на 20 процентних пунктів вищою, ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

В пункті 2.6 кредитного договору сторони передбачили право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитом.

Згідно заявленого позову позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої грошові зобовязання щодо повернення отриманих кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом в сумі 248586,58 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 160120,88 грн., простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 88465,70 грн.

Відповідно до п. 5.1.1 кредитного договору, у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки на рахунок №0001. У разі, якщо заборгованість позичальника перед банком виражена в іноземній валюті - розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені.

На підставі викладеного пункту кредитного договору позивач нарахував відповідачу пеню за простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 29294,62 грн., пеню за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі 3582,08 грн.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання по сплаті заборгованості за кредитом, відсотків та пені, що зумовило звернення з позовом у даній справі до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доводам позивача та відповідача викладеним в позові та відзиві на нього, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в своєму рішенні, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Овердрафт - форма короткострокового кредиту в межах встановленого банком ліміту, що дозволяє здійснювати розрахунки, коли у клієнта на поточному рахунку недостатньо коштів. За умов овердрафту кредитування банком розрахункового рахунку клієнта здійснюється для оплати розрахункових документів при нестачі або відсутності на розрахунковому рахунку клієнта-позичальника коштів. ОСОБА_3 списує кошти з рахунку клієнта в повному обсязі, тобто автоматично надає клієнту кредит на суму, що перевищує залишок коштів. Овердрафт відрізняється від звичайного кредиту тим, що для погашення заборгованості спрямовуються всі кошти, що надходять на рахунок клієнта (глосарій банківської термінології, розміщений на веб-сайті НБУ в мережі Інтернет.

Наведене визначення овердрафту узгоджується з положеннями ст. 1069 ЦК України, відповідно до якої якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Матеріали справи свідчать, що на підставі кредитного договору у сторін виникли взаємні зобовязання з надання та повернення кредитних коштів, сплати відсотків за змінюваною ставкою.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчить наявна в матеріалах справ банківська виписка (арк.с. 101), відповідач в період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р. отримав від позивача на підставі кредитного договору кредит у формі овердрафту, а саме використав з погодженого в кредитному договорі рахунку №7343 кошти в сумі 160120,88 грн.

За змістом овердрафту банк за розпорядженням клієнта списує кошти з його рахунку понад їх залишок на рахунку в межах встановленого ліміту.

Загальна кількість проведених банківських операцій з зарахування /переказу/ списання грошових коштів з рахунку клієнта, їх кількісний вираз та спрямування оформлюється банківською випискою.

Правова природа банківської виписки визначена в Положенні "Про організацію операційної діяльності в банках України", затвердженому постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003.

Відповідно до п 5.6. пункту 5 Положення "Про організацію операційної діяльності в банках України", затвердженого постановою правління НБУ №254 від 18.06.2003 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до ст. 1 та 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факти здійснення господарських операцій.

З урахуванням наведеного вище вбачається, що банківські виписки по рахункам клієнтів є первинними документами бухгалтерського обліку банку та підтверджують здійснення всіх господарських операцій за цим рахунком.

Наведене вище узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у листі Національного банку України від 11.04.2012 №12-109/658-3917 та Наказі Державної податкової служби № 583 від 05.07.2012 "Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів".

Відповідно до п. 3.10. договору на використання системи "Клієнт - ОСОБА_3" сторони визнають, що архіви документів і файли протоколів роботи, створювані Системою в ОСОБА_3, мають доказову силу при вирішенні спірних питань.

Зазначене також додатково підтверджено наданими позивачем електронним архівом платіжних доручень відповідача, створених системою "Клієнт-Банк" та Реєстром платіжних документів за період з дня укладення договору про надання кредиту у формі овердрафту по останній день строку його повернення - 30.09.2014 (із зазначенням призначення платежу по кожному платіжному дорученню).

Тому, посилання апелянта (відповідача) на те, що позивачем не надано належного доказу отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, а зазначена виписка не є належним доказом, безпідставне.

З матеріалів справи вбачається, що в доданому до матеріалів справи разом з позовом обґрунтованому розрахунку ціни позову відображені дати, суми коштів, що списувалися з рахунку відповідача на підставі його електронних платіжних доручень, належність цих сум (кошти ОСОБА_3 - овердрафт помічені літерою "А", власні кошти відповідача - літерою "П") та залишок коштів на рахунку з визначенням приналежності коштів.

Останнє надходження коштів на рахунок Відповідача в достатній для погашення овердрафту сумі відбулося 04.12.2013, внаслідок чого у відповідача на рахунку виник дебетовий (позитивний) залишок - 47864, 20 грн. (9 аркуш Докладного та обґрунтованого розрахунку).

З 24.07.2013 Банк збільшив ліміт овердрафту до 250000, 00 грн. з первісних 176 000, 00 грн. (договір про зміни №2 від 24.07.2013).

Починаючи з 05.12.2013 відповідач надсилав платіжні доручення ОСОБА_3 на списання з рахунку коштів в сумі більшій за залишок на рахунку: залишок 47864, 20 грн. + надходження 7000, 00 грн. - 262 696, 46 грн. списаних за платіжним дорученням від 05.12.2013 = - 207 832, 26 грн.)

Тобто, починаючи з 05.12.2013 на рахунку відповідача обліковувалися вже не власні, а позичені кошти - овердрафт від ОСОБА_3 (останній стовпчик розрахунку з літерою "А").

Остання дата надходження на рахунок Відповідача коштів - 13.08.2014. Сума надходження 84 986, 00 грн.

Станом на 13.08.2014, залишок на рахунку Відповідача становив: 245106, 88 грн. (заборгованість перед ОСОБА_3 за овердрафтом починаючи з 05.06.2014 до 12.06.2014) - 84986, 00 грн. = 160120, 88 грн.

28.09.2014 - день повернення овердрафту (договір про зміни № 3 від 01.10.2013).

Станом на 28.09.2014, залишок заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 (позивачем) за тілом кредиту не змінився та становив 160120, 88 грн.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору (з урахуванням останнього договору про зміни №3 від 01.10.2013 р.), позичальник зобовязується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 28 вересня 2014 року.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів повернення кредиту у формі овердрафту в сумі 160120,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив своє грошове зобовязання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів в сумі 160120,88 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка (а.с. 72-100) свідчить, що в період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р. відповідач за користування кредитом у формі овердрафту мав сплатити позивачу відсотки в сумі 88465,70 грн.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи наведені вище положення кредитного договору, суд першої інстанції також обгрунтовано дійшов висновку, що позивач правомірно здійснив нарахування відповідачу відсотки за користування кредитними коштами в сумі 88465,70 грн. (за період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р.).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів сплати відсотків за користування кредитом у формі овердрафту в сумі 88465,70 грн. (за період з 11.10.2011 р. по 08.12.2015 р.).

На підставі викладеного, суд першої інстанції правомірно визнав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у формі овердрафту в сумі 160120,88 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 88465,70 грн., є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони домовились в п. 5.1.1 кредитного договору, що у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.

Суд першої інстанції, враховуючи викладене вище та прострочення відповідачем грошового зобовязання за договором, перевіривши розмір пені на предмет відповідності вимогам договору, чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" , правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені нарахованої за прострочення відповідачем своїх грошових зобовязань з повернення кредитних коштів в сумі 26294,62 грн. та пені нарахованої за прострочення сплати відсотків в сумі 3582,08 грн. станом на 08.12.2015 р., є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позиція відповідача з приводу порушення позивачем досудового порядку врегулювання спору за кредитним договору, як підстава для відмови в задоволенні позовних вимог, є юридично неспроможною, оскільки досудове врегулювання спору (в тому числі в претензійному порядку) - є правом, а не обовязком особи, а визначене п. 6.11 кредитного договору право сторін на досудове врегулювання спору не є обмеженням юрисдикції суду і права позивача на судовий захист.

Факт закриття банківських рахунків АТ "ОСОБА_3 Ворота" також не свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, як на те посилається відповідач, оскільки останнім не надано доказів, які б свідчили про перешкоджання даних обставин вчасній сплаті грошових коштів.

Пунктом 4.3.6. Кредитного договору передбачено, що при невиконанні Позичальником своїх зобов'язань зі сплати процентів, основна сума боргу за овердрафтом переноситься на рахунок короткострокових кредитів № 2062, а нараховані проценти - на рахунок 2068. При цьому кредит стає строковим в розмірі заборгованості, яка існує на день виникнення простроченої заборгованості за відсотками зі строком повернення та процентною ставкою, встановленими п. 1.1. Договору.

Тобто, у випадку прострочення повернення кредиту за овердрафтом, відповідач мав сплачувати заборгованості на зазначені в Кредитному договорі спеціальні рахунки №№ 2062 та 2068.

Наведені рахунки не були закриті ОСОБА_3 в ході здійснення ліквідаційної процедури.

Натомість відповідачем не надано доказів, що ним поверталася заборгованість на ці рахунки.

У випадку наявності у відповідача сумнівів щодо правильності платіжних реквізитів для сплати кредиту, він мав можливість скористатися правом на отримання від ОСОБА_3 консультацій з питань, пов'язаних з виконанням Договору (п. 4.1.2. Кредитного договору).

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2016 року у справі №922/6476/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 549-552, 610-612, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 231-232 Господарського суду України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2016 року у справі №922/6476/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.04.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Білецька А.М.