РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/3383/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція»
до про Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» стягнення заборгованості у розмірі 13 852 грн. 61 коп.
Представники:

від Позивача: Сеник В.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Божко Ф.Ф. (керівник);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 13 852 грн. 61 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (Виконавець) та Виробничим кооперативом «КОНТРАКТ» (Споживач) було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а Споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Як зазначає Позивач, він належним чином виконує умови вказаного Договору, проте Відповідач неналежним чином виконує свої обов»язки по оплаті наданих послуг за період з 01.11.2014 р. по 01.02.2016 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» в розмірі 6 034 грн. 67 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» пеню у розмірі 6 034 грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 187 грн. 22 коп. та інфляційні у розмірі 1 596 грн. 05 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/3383/16, судове засідання призначено на 16.03.2016 року.

15.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.03.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 01.03.2016 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати докази на підтвердження виставлення та отримання Виробничим кооперативом "КОНТРАКТ" рахунків на оплату за надані послуги.

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості в розмірі 6 034,67 грн. за Договором №440198/1юр від 01.10.2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2016 року відкладено розгляд справи на 30.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

25.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зобов'язати Позивача укласти новий Договір з Відповідачем і врахувати тарифи, які відображені в Постанові НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 р.

29.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення, документи для долучення до матеріалів справи та заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить Суд стягнути з Виробничого кооперативу "КОНТРАКТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро - Реконструкція" пеню у розмірі 6 034,67 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 596,05 грн., 3% річних у розмірі 187,22 грн та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

30.03.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Щодо заяви Позивача про зменшення розміру позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає заяву Позивача до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Виробничого кооперативу "КОНТРАКТ".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.03.2016 року відкладено розгляд справи на 13.04.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

11.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на відзив.

13.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли доповнення до відзиву, якими просив суд витребувати у Позивача докази установки лічильника теплопостачання у будинок, докази споживання теплоносія по місяцям, пояснення яким чином нараховувалась плата за постачання теплоносія власникам квартир у будинку №3 по вулиці Архангельська у м. Києві, копії документів, які підтверджують кількість подачі та приймання теплоносія помісячно.

13.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли докази зарахування сплаченого судового збору до бюджету.

В судовому засіданні 13.04.2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних у повному обсязі.

Суд, розглянувши Клопотання Відповідача про витребування у Позивача докази установки лічильника теплопостачання у будинок, докази споживання теплоносія по місяцям, пояснення яким чином нараховувалась плата за постачання теплоносія власникам квартир у будинку №3 по вулиці Архангельська у м. Києві, копії документів, які підтверджують кількість подачі та приймання теплоносія помісячно, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не спростовано заявником, останнім не подано доказів звернення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» з відповідними запитами та не подано доказів відмови вказаним товариством від надання відповідачу необхідних відомостей. Крім того, Позивачем були надані письмові пояснення щодо розрахунку вартості послуг з централізованого опалення, які долучені до матеріалів справи. Також, витребувані відповідачем відомості не стосуються предмету спору в даній справі, а тому не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування в справі № 910/3383/16.

За таких підстав, Клопотання Відповідача про витребування у Позивача докази установки лічильника теплопостачання у будинок, докази споживання теплоносія по місяцям, пояснення яким чином нараховувалась плата за постачання теплоносія власникам квартир у будинку №3 по вулиці Архангельська у м. Києві, копії документів, які підтверджують кількість подачі та приймання теплоносія помісячно задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13 квітня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (Виконавець) та Виробничим кооперативом «КОНТРАКТ» (Споживач) було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а Споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п.п. 2,3 Договору суб'єктом користування послугами є власник нежитлового приміщення по вул. Астраханська, буд. 3, опалювальна площа (об'єм) нежитлового приміщення 84,90 кв.м.

Згідно з п.9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 14 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом.

Цей Договір укладається на строк до 01.10.2016 р. і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання, необхідність перегляду. Дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.10.2014 р. (п.п.31, 32 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року Позивач у період з 01.10.2014 р. по 31.01.2016 р. надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується звітами про добові параметри теплопостачання, інформацією про відключення до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлових приміщень у будинках, виданою Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Крім того, на виконання умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року Позивачем були виписані рахунки - фактури на оплату за період листопад 2014 р. - січень 2016 р., а Відповідачем в свою чергу були частково сплачені грошові кошти на загальну суму в розмірі 3 453 грн. 90 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої обов»язки по оплаті наданих послуг за період з 01.11.2014 р. по 01.02.2016 р. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» пеню у розмірі 6 034 грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 187 грн. 22 коп. та інфляційні у розмірі 1 596 грн. 05 коп. з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року Позивач у період з 01.10.2014 р. по 31.01.2016 р. надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується звітами про добові параметри теплопостачання, інформацією про відключення до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлових приміщень у будинках, виданою Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Крім того, на виконання умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року Позивачем були виписані рахунки - фактури на оплату за період листопад 2014 р. - січень 2016 р., а Відповідачем в свою чергу були частково сплачені грошові кошти на загальну суму в розмірі 3 453 грн. 90 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача.

Судом встановлено, що після звернення Позивача до суду з вказаним позовом 29.02.2016 року, що підтверджується вхідним штампом канцелярії суду, та порушення провадження у справі №910/3383/16 Відповідачем була здійснена оплата за Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року на загальну суму в розмірі 6 034 грн. 67 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №73 від 16.03.2016 р. на суму 1103 грн. 98 коп., №74 від 16.03.2016 р. на суму 149 грн. 07 коп., №72 від 16.03.2016 р. на суму 1335 грн. 90 коп., №71 від 16.03.2016 р. на суму 1200 грн. 43 коп., №69 від 16.03.2016 р. на суму 1154 грн. 86 коп., №70 від 16.03.2016 р. на суму 1090 грн. 43 коп.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 21.12.2014 р. по 22.02.2016 р. у розмірі 187 грн. 22 коп. та інфляційні у розмірі 1 596 грн. 05 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати наданих послуг за Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440198/1юр від 01.10.2015 року за загальний період прострочки з 21.12.2014 р. по 22.02.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 186 грн. 91 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачами грошового зобов'язання за загальний період прострочки з 23.12.2014 року по 22.02.2016 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 21.12.2014 року по 22.02.2016 року у розмірі 1 596 грн. 05 коп. підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог.

Також Позивач з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 21.12.2014 р. по 22.02.2016 р. у розмірі 6 034 грн. 67 коп.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 14 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом.

Як роз'яснено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

За змістом частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах (пункт 23).

Отже, цей Закон є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою частини 1 статті 1 Закон України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено законну неустойку за порушення грошового зобов'язання у сфері відносин з надання житлово-комунальних послуг. Кредитор має право на стягнення цієї законної неустойки у тому числі й за відсутності у договорі умови про неустойку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.04.2013 року у справі № 3-6гс13.

Оскільки згідно з п. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг віднесено і комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), то у випадку несплати їх вартості до особи підлягає застосуванню визначена Законом пеня у розмірі 1% від суми простроченого платежу.

Суд, перевіривши розрахунок пені за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 21.12.2014 року по 22.02.2016 року у розмірі 6 034 грн. 67 коп., вважає, що Позивачем вірно нарахована пеня, оскільки розмір пені не перевищує 100 % загальної суми боргу відповідно до частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Проте, згідно з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). (п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року)

Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання Відповідачем своїх зобов»язань за Договором, наслідків порушення зобов'язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов'язання у вигляді сплати основної суми заборгованості у повному обсязі в період розгляду справи Господарським судом міста Києва, прийшов до висновку про існування виняткових обставин для можливості застування п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру пені на 50%, а саме до 3 017 грн. 33 коп.

Таким чином, з Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» підлягає стягненню 3% річних в розмірі 186 грн. 91 коп., інфляційні у розмірі 1 596 грн. 05 коп. та пеня у розмірі 3 017 грн. 33 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в частині зменшеної суми пені - у повному обсязі на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничого кооперативу «КОНТРАКТ» (02099, м.Київ, ВУЛ. АКАДЕМІКА ГОРБУНОВА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 21542691) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПАНАСА МИРНОГО, будинок 28, офіс 20, Ідентифікаційний код юридичної особи 37739041) 3% річних у розмірі 186 (сто вісімдесят шість) грн. 91 (дев'яносто одна) коп., інфляційні у розмірі 1 596 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто шість) грн. 05 (п'ять) коп., пеню у розмірі 3 017 (три тисячі сімнадцять) грн. 33 (тридцять три) коп. та судовий збір у розмірі 1 377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 94 (дев'яносто чотири) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин