ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2016 Справа № 905/3676/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Гусакові О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи.

за позовом ОСОБА_1 комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фенікс, м. Маріуполь

про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, за договором № 2 від 20.05.2015 р. у розмірі 2334,98 грн.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 комітет Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фенікс, м. Маріуполь про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, за договором № 2 від 20.05.2015 р. у розмірі 2334,98 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копію договору (площу зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або території на відкритій місцевості у межах міста) комунальної власності територіальної громади м. Маріуполя від 20.05.2015 р. з додатками, копію претензії позивача №92 від 12.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.12.2015 р. було порушено провадження по справі № 905/3676/15.

18.01.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву з обґрунтуванням незаконно нарахованої заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, за договором № 2 від 20.05.2015 р. у розмірі 2334,98 грн. відповідно до ст. 6 Закону України №1669- VII від 02.09.2014 р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а саме звільнення субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державного та комунального майна.

22.01.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву (з додатками) з поясненнями стосовно позовних вимог; клопотання про розгляд справи призначеного на 19.01.2016 р. об. 10:10 год за відсутності представника та заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

22.01.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області у звязку з переведенням судді Колесника Р.М на посаду судді господарського суду Київської області та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.02.2016 р. справу № 905/3676/15 було передано до провадження судді Мальцеву М.Ю.

10.02.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи призначеного на 19.01.2016 р. за відсутності представника.

17.02.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи призначеного на 10.02.2016 р. об 11:20 год. за відсутності представника.

12.03.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення по справі.

29.03.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи призначеного на 29.03.2016 р. об 12:00 год. за відсутності представника.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи в засідання суду не зявився, витребуваних документів не надіслав, тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними документами.

Представники позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

Встановив:

20.05.2015 р., між позивачем ОСОБА_1 комітетом Маріупольської міської ради, що надалі іменується Виконком, в особі заступника міського голови ОСОБА_3, який діє на підставі Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та розпорядження міського голови від 30.01.2014 р. №46, м. Маріуполь та відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фенікс, м. Маріуполь, в особі Генерального директора ОСОБА_4 було укладено договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів комунальної власності територіальної громади м. Маріуполя № 2 (надалі Договір), відповідно до умов якого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 20.05.2015 р. № 125 «Про продовження терміну дії дозволу на розміщення спеціальної конструкції зовнішньої реклами», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фенікс», Виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а Розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього договору, що розташоване за адресою: проспект Металургів (п.1.1 Договору, Додаток №1).

Договір вступає в силу з моменту його укладення сторонами.(п. 5.1 Договору). Договір вважається укладеним з дня його підписання Сторонами ( п.5.2 Договору).

У випадку отримання Розповсюджувачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами на місцях, наданий йому в користування на підставі цього Договору, цей Договір діє протягом строку, на який видано відповідний , але не більше 5 (пяти) років, ( п.5.3 Договору).

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України „Про рекламу" порядок розміщення зовнішньої реклами визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ від 29 грудня 2003 р. №2067, передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Статтею 16 зазначеного Закону також встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ №2067 від 29.12.2003 р., встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. №2067 місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до п.3.5 Договору, за користування місцями розташування рекламних засобів наданими в користування Розповсюджувач вносить Виконкому плату за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів, розрахунок, щодо яких здійснюється на підставі розрахунку ОСОБА_1 комітету Маріупольської міської ради та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Маріуполь, що затверджена рішенням виконкому міської ради від 20.05.2015 р. № 125 (далі - рішення), місячний розмір якої, згідно розрахунку плати, що є невідємною частиною цього договору(п.3.3, 3.2, додаток №1 Договору), на дату підписання договору, становить 145,94 грн. (п.3.2 Договору).

Плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування Розповсюджувачу зараховуються до міського бюджету м. Маріуполя. Внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється Розповсюджувачем: перший платіж протягом пяти робочих днів з дня укладення договору; наступні платежі авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється плата (п.3.5 Договору).

Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати з боку відповідача станом на 10.12.2015 року виник борг у сумі 2334,98 грн., що є порушенням, розділу 3 Договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів перерахування боргу у сумі 2334,98 грн., в звязку з чим господарський суд робить висновок, що борг не погашений до теперішнього часу.

Згідно приписів ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача з посиланням на ст. 6,7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на наступне.

Відносини, повязані з орендою державного або комунального майна регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Цим законом також передбачений особливий порядок укладення договору оренди.

До того ж, відносини, повязані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить АРК, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону.

Отже, на підставі наведеного, укладення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів регулюється спеціальними актами законодавства, Закони України «Про оренду державного та комунального майна» та «Про оренду землі» не розповсюджуються на відносини, повязані із тимчасовим користуванням місцями розташування рекламних засобів.

В свою чергу, розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності не є майном у розумінні Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та не є земельною ділянкою у розумінні Закону України «Про оренду землі».

З огляду на викладене, відповідно до ст.6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не можуть розповсюджуватись на правовідносини, що виникають із договорів про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.9, 11-16, 202, 509, 530, 546, 549, 550, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 632, 759 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193, 216-218, 230, 285 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 комітету Маріупольської міської ради м. Маріуполь, до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фенікс, м. Маріуполь про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами у розмірі 2334,98 грн. задовільнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фенікс, (87515, м. Маріуполь, пр.. Леніна, 1, оф. 317, 6) на користь ОСОБА_1 комітету Маріупольської міської ради (87500, м. Маріуполь, пр. Миру, 70, , міський бюджет м. Маріуполя, р/р 0051 у банку ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300), заборгованість у розмірі 2334,98 грн., судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 29.03.2016 р.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя М.Ю. Мальцев