ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Справа № 904/10408/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

від представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №4 від 11.01.2016 р., представник; ОСОБА_2, довіреність № 3 від 29.02.2016 р., представник (була присутня в судовому засіданні 29 березня 2016 року),

представники відповідачів-1,2 в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року у справі № 904/10408/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1 Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи", м. Дніпропетровськ

відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

про стягнення 476 617,49 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року (суддя Мілєва І.В.) позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" 475 617,49 грн., з яких: 258 657,60 грн. - основний борг, 21 813,80 грн. - 3% річних, 195 146,09 грн. інфляційні втрати; стягнуто з Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" 1000,00 грн.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 134, 25 грн.; стягнуто з Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" витрати по сплаті судового збору у розмірі 15,01 грн.

Рішення суду щодо другого відповідача мотивовано неналежним виконанням умов договору надання послуг №689-12-ДС/НОМЕР_1 в частині повного розрахунку за виконані роботи в розмірі 258 675, 60 грн.

Рішення суду щодо першого відповідача мотивовано ст.ст.554, 559 Цивільного кодексу України, відповідач-1 згідно умов договору поруки від 05 липня 2012 року виступив поручителем в забезпечення виконання відповідачем-2 умов договору надання послуг, відповідальність поручителя обмежена сумою в 1 000 грн., відповідач-1 визнав позовні вимоги повністю.

Не погодившись з зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що його реальне фінансування протягом 2013 року було недостатнім та неповним, що призвело до неможливості виконання зобовязань перед позивачем. Вважає, що його зобовязання щодо оплати вартості наданих послуг в строки, встановлені договором, змінилося, його вина в простроченні оплати боргу відсутня, тому він не може нести відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних.

На думку апелянта порука вважається припиненою, тому що п.7 договору поруки строк дії договору поруки не встановлено, а кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявив вимоги до поручителя. Судом взагалі не надано оцінки доводам відповідача-2 щодо припинення поруки.

Відповідач -2 вважає, що позивачем укладено з відповідачем-1 договір поруки №2 від 05 липня 2012 року виключно з метою створення штучної підсудності лише для того, щоб звернутися з позовними вимогами до відповідача-2 за правилом альтернативної підсудності до господарського суду Дніпропетровської області, цей договір має ознаки фіктивного правочину. Беручи до уваги відсутність предмету спору, апелянт вказує на наявність підстав для припинення провадження у справі, а справа на підставі ст.ст.15, 17 Господарського процесуального кодексу України має бути передана за підсудністю на розгляд до іншого суду.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта в судові засідання 03 березня 2016 року, 29 березня 2016 року, 12 квітня 2016 року не зявився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року законним, посилається на те, що відсутність грошових коштів у відповідача-2 не є підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобовязання, посилаючись на практику Верховного Суду України стверджує, що вимоги до поручителя не можуть бути заявлені раніше, ніж настане термін вимоги до основного боржника і буде встановлено, що останній не виконав свого зобовязання або виконав його неналежним чином.

Позивач просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач-1 відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року розгляд справи відкладався до 29 березня 2016 року.

12 квітня 2016 року від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з відсутністю можливості забезпечити участь в судовому засіданні повноважного представника.

Клопотання відповідача-2 задоволенню не підлягає, оскільки апеляційний господарський суд вже задовольняв відповідне клопотання апелянта від 28 березня 2016 року і ухвалою від 29 березня 2016 року відкладав розгляд справи на 12 квітня 2016 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 05 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" (виконавець) та Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонернї компанії "Нафтогаз України" (замовник) було укладено договір надання послуг № 689-12-ДС/НОМЕР_1 (далі - договір).

Замовник доручає і виконавець бере на себе зобов'язання щодо надання послуг з технічного опосвідчення посудин, що працюють під тиском:

- Макіївське ЛВУ МГ (ГРС м. Харцизьк, ГРС Макіївка-Північна, ГРС Стирол, ГРС-1 м. Донецьк, ГРС-1 м. Горлівка, ГРС м. Амвросіївка, ГРС " Щорса", ГРС-2 м. Донецьк, ГРС Старобєшеве, ГРС-1 г. Маріуполя, ГРС-2 г. Маріуполя, ГРС г. Бердянська, ГРС КСП Україна, ГРС ОСОБА_3);

- Краматорське ЛВУ МГ (Вуглегірської ГРЕС-ІІ, Тимерязіве ГРС-2, ГРС Берестове (Бахмутська ПТФ), ГРС Краматорськ, СлавГРЕС-1);

- Луганське ЛВУ МГ (ГРС Луганськ, ГРС Петровське, ГРС Красний Луч, ГРС Свердловськ, ГРС Краснодон-2);

- Сєвєродонецького ВУПЗГ (ГРС Україна; ОСОБА_4; Зоря; Стаханов) (п. 1.1.1 договору).

Згідно п. 3.1. загальна вартість 258 675,60 грн.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом поетапної оплати замовником згідно з актами виконаних робіт, в термін до 60 календарних днів після підписання акта виконаних робіт по кожному етапу і отримання технічних висновків (п. 4.1. договору).

Оплата за цим договором проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.2. договору).

Термін надання послуг згідно з цим договором, до 30.11.2012р., за умов своєчасного надання підготовленого обладнання до надання послуг (п. 5.1. договору).

ОСОБА_3 закінченню виконання робіт по кожному етапу, зазначеному у додатку №3, виконавець надає замовнику акт здачі - приймання послуг по відповідному етапу згідно з умовами даного договору (п. 5.3. договору).

Замовник у 10-и денний термін з дня отримання акту здачі - приймання послуг зобов'язаний направити виконавцеві підписаний акт здачі - приймання послуг або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 5.4. договору).

У разі мотивованої відмови замовником від приймання наданих послуг, сторонами складається двосторонній акт з перерахуванням необхідних доробок та строків їх виконання (п. 5.5. договору).

Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (п. 6.1.1. договору).

Сторонами узгоджено календарний план надання послуг згідно додатку №3 до договору.

Позивач зазначає, що свої зобовязання за договором виконав належним чином, надав відповідачу-2 послуги на загальну суму 258 675,60 грн., про свідчать акти здачі-приймання:

- № 1 від 04.10.2012р. на загальну суму 144 518,40 грн. з ПДВ (а.с.28);

- № 2 від 04.10.2012р. на загальну суму 43 086,00 грн. з ПДВ (а.с.29);

- № 3 від 04.10.2012р. на загальну суму 44 402,40 грн. з ПДВ (а.с.30);

- № 4 від 04.10.2012р. на загальну суму 26 668,80 грн. з ПДВ (а.с.31).

Позивач зазначає, що відповідач-2 в порушення умов договору за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 258 675,60 грн., що і стало причиною звернення до суду.

Відповідач -2 докази оплати виконаних робіт не надав.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п.1 ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

В порушення зазначених норм Закона, п.4.1 договору відповідач-2 не оплатив виконані позивачем роботи в строк до 60 календарних днів після підписання акта виконаних робіт по кожному етапу.

Акти здачі приймання №№1-4 від 04 жовтня 2012 року підписані відповідачем -2 без будь яких зауважень, отже замовник повинен був оплатити надані послуги.

Таким чином, господарський суд правомірно стягнув з відповідача-2 основний борг у розмірі 258 675, 60 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, у звязку з неналежним виконанням умов договору позивач просить суд стягнути з відповідача-2 3% річних у розмірі 21 813, 80 грн. за період з 04 грудня 2012 року по 25 вересня 2015 року, інфляційні втрати у розмірі 195 146, 09 грн. за період з 04 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд зазначає, що розрахунок 3% річних відповідає чинному законодавству, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то господарський суд правильно зазначив, що розмір інфляційних втрат за вказаний період є більшим, але суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо стягнення з відповідача-2 3% річних у розмірі 21 813, 80 грн., інфляційних втрат у розмірі 195 146, 09 грн.

Виконання зобовязань за договором №689-12-ДС/НОМЕР_1 від 05 липня 2012 року забезпечено порукою Українсько німецького науково виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" (відповідач-1).

Так між позивачем та відповідачем -1 укладено 05 липня 2012 року договір поруки №2 (а.с.12). Згідно умов договору поруки у випадку невиконання боржником обовязків згідно договору №689-12-ДС від 05 липня 2012 року поручитель відповідає перед кредитором у межах суми 1 000 грн.

Пунктом 7 договору поруки він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за договором.

Позивачем заявлено до стягнення з поручителя відповідача-1 борг у розмірі 1 000 грн. У відзиві від 17 грудня 2015 року відповідач-1 визнав позов в цій частині і господарський суд стягнув з відповідача-1 вказану суму.

Апелянт вважає, що порука припинилася через закінчення шестимісячного строку на протязі якого після настання строку виконання основного зобовязання кредитор має заявити вимоги до поручителя.

Апеляційний господарський суд погоджується з твердженням відповідача-1 в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань за договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

В договорі №689-12-ДС від 05 липня 2012 року чітко зазначений термін на протязі якого здійснюється оплата виконаних робіт (п.4.1), отже в період з 04 грудня 2012 року до 04 червня 2013 року позивач мав право звернутися до поручителя з відповідною вимогою, проте позовна заява до господарського суду подана 02 грудня 2015 року, тобто після спливу строку, встановленого ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14.

Господарський суд зазначене до уваги не прийняв, хоча відповідач-2 наполягав на тому, що порука припинила свою дію.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача-1, які заявлені на підставі договору поруки №2 від 05 липня 2012 року в сумі 1 000 грн., вважаються необґрунтованими і в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо порушення господарським судом правил територіальної підсудності справи апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.ст.15, 17 Господарського процесуального кодексу України справа може бути направлена за підсудністю після порушення провадження у справі лише в тому випадку, якщо в момент відкриття провадження у справі не була підсудна даному суду, проте, суд про це не знав, і не міг знати, тобто лише у результаті помилкового відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Матеріали справи свідчать, що Українсько-німецьке науково-виробниче підприємство "Технічний центр діагностики та експертизи" зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, що свідчить про те, що господарським судом Дніпропетровської області при прийнятті позовної заяви до розгляду і порушення провадження у справі було дотримано принципу територіальної підсудності справи.

Згідно ч.3 ст.17 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Відповідно до ст.205 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. У разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог Закону.

Згідно п.1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" у випадках порушення грошових зобов'язань суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошових зобов'язань через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини.

Таким чином, твердження відповідача-2 про відсутність у нього належного фінансування не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобовязань за договором.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року підлягає зміні на підставі ч.1 п.4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року у справі № 904/10408/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" (49040, м. Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе, буд. 8, ) 7 134, 25 грн. витрат по сплаті судового збору про що видати наказ.

В задоволенні позовних вимог до Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи", м. Дніпропетровськ відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду Діекс" (49040, м. Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе, буд. 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 15 грн. 70 коп. сплаченого при поданні апеляційної скарги, про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 15.04.16 р.)