КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/19274/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Калмиков О.С. - представник;

від відповідача : не з»явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ Лтд"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 24.09.2015р.

у справі № 910/19274/15 (суддя І.В. Пінчук)

за позовом Приватного малого підприємства "Тумен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ Лтд"

про стягнення 79 917, 59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.09.2015 р. у справі № 910/19274/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ ЛТД " на користь Приватного малого підприємства " Тумен " 68264 грн. 60 коп. основного боргу, 8988 грн. 68 коп. пені, 449 грн. 43 коп. 3% річних, 2214 грн. 88 коп. збитків від інфляції, 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник відповідача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування місцевим судом обставин справи та на невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Апелянт завертає увагу суду на те, що позивач приховав від відповідача звернення до суду щодо стягнення заборгованості, оскільки між сторонами договору було узгоджено строки сплати заборгованості, що підтверджується листами позивача від 05.06.15р., 20.11.15 р., 11.12.15р.

Крім того, апелянт зазначає, що платіжними дорученнями №526, №546, №569., №680, №798 було сплачено частково заборгованість за договором, що підтверджує намір відповідача виконати свої обов'язки згідно узгодженого графіку платежів та по строкам сплати заборгованості.

Апелянт зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, він не мав ніякої можливості надати докази сплати боргу, а про існування судового рішення дізнався лише 18.01.2016р. отримавши постанову органу ДВС поштою за місцем реєстрації.

В судове засідання представник відповідача повторно не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, який були належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте, не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов"язковою судом апеляційної інстанції, а участь, в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов»язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

14.07.2014 р. між Приватним малим підприємством "Тумен" ( постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ Лтд" ( покупець за договором) було укладено договір поставки № 05/1.

Відповідно до п.1.1. укладеного договору позивач зобов'язався виготовити, поставити та передати у власність покупця кабельно - провідникову та/або електротехнічну продукцію, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити вказану продукцію відповідно до умов даного договору.

Загальна кількість і асортимент продукції, що є предметом поставки за цим договором визначаються в рахунках та/або видаткових накладних ( п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.2 загальна вартість договору визначається виходячи із загальної ціни, асортименту і кількості продукції, поставленої відповідно до умов договору.

Згідно п. 2.4. договору моментом відвантаження є дата зазначена у видаткових документах ( видаткова накладна).

Продукція, яка є предметом поставки за даним договором відвантажується на адресу покупця протягом 20 днів з моменту підтвердження постачальником письмового замовлення покупця або у іншій термін за домовленістю сторін ( п.5.1. договору).

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що оплата кожної партії продукції покупцем здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту її відвантаження шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі повної вартості продукції, що постачається.

Відповідно до п.10.3. договору за прострочення платежів покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення умов договору, від вартості несплаченої в строк продукції за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 12.1. даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014.

У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити даний договір протягом 30-и днів до закінчення строку його дії, даний договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік ( п.12.2. договору).

Відповідно до ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про договір купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законодавством або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 693 ЦК України договором купівлі-продажу може бути встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Приватне мале підприємство "Тумен" передало Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ Лтд" товар ( провода ВВП-1 3х2,5 кількістю 2,6 км., ВВП-1 3 х 1,5 кількістю 0,6 км. ПВЗ 16,0 кількістю 1,75 км. ПВЗ 16,0 кількістю 0,4 км. ) на загальну суму 108264,57 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № СН-00558 від 24.04.2015 р.

Відповідач, в порушенян умов договору, за вказаний товар розрахувався частково, сплативши 40 000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № ОЩ-02427 від 05.05.2015 р. на суму 5000,00 грн., № ОД-02553 від 12.05.2015 р. на суму 5000,00 грн., платіжним дорученням № ОД-02554 від 12.05.2015 р. на суму 10000,00 грн. та платіжним дорученням № ОЩ-02693 від 18.05.2015 р. на суму 20000,00 грн.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача для вирішення спору у досудовому порядку щодо сплати заборгованості у розмірі 68 264, 60 грн.

Крім того, позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію № 1/05 від 10.06.2015 р. щодо сплати заборгованості за договором поставки № 05/1 від 14.07.2014р. та одночасне попередження про звернення до суду у випадку несплати заборгованості.

Вищевказана претензія була отримана відповідачем 16.06.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Однак, відповідач заборгованість не сплатив, відповідь на претензію не надіслав, що змусило позивача 22.07.2015 звернутись з позовом до суду для захисту своїх прав, оскільки на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача складала 68 264, 60 грн.

Під час розгляду справи в суду апеляційної інстанції встановлено, що відповідач за видатковими накладними № ОД-04327 від 28.07.2015 на суму 1 764, 60 грн., № ОД-04410 від 30.07.2015 на суму 3500, 00 грн., № ОД-04538 від 05.08.2015 на суму 1000,00 грн., № ОД-04925 від 25.08.2015 на суму 2500, 00 грн., № ОД-06009 від 09.10.2015 від 5000,00 грн. сплатив заборгованість на загальну суму 13 764, 60 грн.

Тобто, на момент прийняття рішення у справі, а саме 24.09.2015 року сума основного боргу була частково погашена в період розгляду справи у господарському суду першої інстанції.

Таким чином, місцевим судом не було встановлено факту часткового погашення відповідачем суми основного боргу, а відповідач не надав суду докази часткової сплати заборгованості у розмірі 13 764, 60 грн.

Враховуючи наведене, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13 764, 60 грн. підлягає припиненню у зв»язку з відсутністю предмета спору.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг у розмірі 54 500, 00 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за неналежне виконання своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару 3% річних в розмірі 449,43 грн., збитки від інфляції в розмірі 2214,88 грн. та пеню в розмірі 8988,68 грн.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання у суду є всі підстави для застосування відповідальності, встановленої договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.3 договору за прострочення платежів покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення умов договору, від вартості несплаченої в строк продукції за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 8988,68 грн., оскільки в кількість днів прострочення розраховується з моменту настання прострочення і до моменту звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 449,43 грн. та збитків від інфляції в сумі 2214,88 грн. підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо неповідомлення його про час та місце розгляду справи, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21036179 від 19.08.2015 р. місцезнаходження ТОВ «Електромонтажбуд СКВ ЛТД» визначено за адресою: пр. Оболонський, буд. 16-А, к. 72, м. Київ, 04205.

Відповідно до ст. 64 ГПК України на адресу відповідача місцевим судом було надіслано ухвалу від 30.07.2015 про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду, яка була отримана останнім 10.08.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, позивачем було надіслано на адресу ТОВ «Електромонтажбуд СКВ ЛТД» копії позовної заяви та доданих до неї документів, що підтверджується квитанцією про поштове відправлення № 802 від 22.07.2015 р. з описом вкладень.

Щодо посилання апелянта на гарантійний лист з графіком оплати заборгованості, як на додаткову угоду, колегія зазначає, що зазначений лист є лише підтвердженням наміру оплати заборгованості відповідача перед позивачем і не свідчить про укладення угоди.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія приходить до висновку, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу підлягає припиненню в розмірі 13 764, 60 грн., в іншій частині рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу частково задовольнити.

Керуючись ст. ст. п.1-1 ст. 80 ГПК, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтажбуд СКВ Лтд" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2015р. у справі № 910/19274/15 частково задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2015 року у справі № 910/19274/15 змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу 13 764, 60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Електромонтажбуд СКВ ЛТД " ( 04205, м. Київ, проспект Оболонський, 16-А, к. 72, код 38119465 ) на користь Приватного малого підприємства " Тумен " ( 65009, м. Одеса, вул. Сонячна, 5, офіс 608, код 22477547 ) 54 500, 00 грн. основного боргу, 8988 грн. 68 коп. пені, 449 грн. 43 коп. - 3% річних, 2214 грн. 88 коп. збитків від інфляції, 1827 грн. 00 коп. судового збору".

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м.Києва.

Матеріали справи № 910/19274/15 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх