ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" квітня 2016 р. Справа № 911/689/16

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Острійківське», Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Острійки
до Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сир», м. Сквира
про стягнення 383743,52 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 08.02.2016 № 27, ОСОБА_2 дов. від 08.02.2016 № 27
відповідача:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Острійківське» (далі позивач) до Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сир» (далі відповідач) про стягнення 383743,52 грн., з яких 349768,10 грн. основний борг, 2448,38 грн. інфляційні втрати, 2012,36 грн. 3% річних та 29514,68 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.04.2015 № 21 щодо здійснення розрахунку за поставлену сільськогосподарську продукцію.

Позивач подав до суду заяву від 12.04.2016, якою в порядку ст.ст. 22, 78 ГПК України відмовився від позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені в розмірі 29514,68 грн.

Враховуючи обставини справи, а також те, що подана позивачем заява про відмову позивача від позову в частині вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 29514,68 не суперечить діючому законодавству, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, відповідає вимогам ГПК України, господарський суд вважає за можливе її прийняти, а провадження у справі в цій частині припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, в даному провадженні суд розглядає остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача 349768,10 грн. основного боргу, 2448,38 грн. інфляційних втрат, 2012,36 грн. 3% річних.

Присутні в судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги в редакції зазначеної заяви від 12.04.2016 та просять суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.04.2015 № 21 (далі договір), відповідно до умов якого позивач продавець зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідачу покупцю сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662 97 (надалі товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною до даного договору. Ціна на товар може змінюватись.

Пунктом 3.2.1 договору покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених даним договором, оплатити товар.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.п. 7.1, 7.2 договору).

У разі якщо жодна з сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 календарних днів до його закінчення, договір вважається пролонгованим на той же термін на тих же умовах (п. 7.4 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 571921,91 грн. по наступним прийомним квитанціям: від 30.11.2015 № 146 на суму 72685,70 грн., від 31.10.2015 № 137 на суму 81123,85 грн., від 30.09.2015 № 130 на суму 120833,47 грн., від 31.08.2015 № 120 на суму 107036,11 грн., від 31.07.2015 № 110 на суму 86571,56 грн., від 30.06.2015 № 101 на суму 35085,77 грн., від 31.05.2015 № 85 на суму 56431,64 грн., від 30.04.2015 № 72 на суму 12153,81 грн., за який останній в порушення своїх договірних зобовязань в повному обсязі не розрахувався, у звязку з чим позивач надіслав відповідачу претензію від 30.12.2015 № 178, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар. Факт надіслання вказаної кореспонденції відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком «Укрпошта» від 05.10.2016. Відповідач отримав вказану претензію, про що свідчить підпис уповноваженого представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 359. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Проте, відповідач вказану претензію про сплату заборгованості за поставлений товар залишив без відповіді та задоволення, в звязку з чим, за ним рахується борг в розмірі 349768,10 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

Розмір зазначеної заборгованості також підтверджується актом співставлення розрахунків між сторонами у справі від 02.12.2015, відповідно до якого сальдо на користь позивача станом 02.12.2015 складає суму 349768,10 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобовязань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар, в звязку з чим за останнім на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 349768,10 грн. Доказів сплати зазначеної суми заборгованості відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 349768,10 грн. заборгованості.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні втрати за період прострочення з 01.12.2015 по 08.02.2016 з прострочених сум складають 2448,38 грн., 3% річних за період прострочення з 01.12.2015 по 08.02.2016 з прострочених сум складають 2012,36 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 349768,10 грн. основного боргу, 2448,38 грн. інфляційних втрат та 2012,36 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимоги які були предметом розгляду у даній справі та по яким не припинено провадження у справі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 29514,68 грн. пені.

2. Решту позовних вимог задовольнити повністю.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Аромат» (09000, Київська обл., Сквирський район, с. Сквира, вул. Р. Люксембург, 14, ідентифікаційний код 30737268) в особі філії «Сир» (09300, Київська обл., Володарський район, смт Володарка, вул. Миру, 5, ідентифікаційний код 26475350) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Острійківське» (09164, Київська обл., Білоцерківський район, с. Острійки, вул. Леніна, 37 А, ідентифікаційний код 05528438) 349768 (триста сорок девять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 10 коп. основного боргу, 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 2012 (дві тисячі дванадцять) грн. 36 коп. 3% річних, 5313 (пять тисяч триста тринадцять) грн. 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 25.04.2016.