РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа №910/4103/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Теком"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 47 083,54 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

Суддя Комарова О.С.

представники сторін:

від позивача Демічева Ю.В. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 19 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Теком", 10 березня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 03 березня 2016 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 49 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/4103/16 та призначено розгляд справи на 05.04.2016 року.

Через відділ діловодства суду 22.03.2016 року від моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття, яку було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 28.03.2016 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача та документи на виконання вимог ухвали суду, а саме - витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідка про несплачену заборгованість відповідачем в розмірі, зазначеному в позовній заяві, а також повідомлення про те, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Зазначені документи були долучені судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 05.04.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 04.04.2016 року, яке долучено судом до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 05.04.2016 року не з'явилися.

Ухвалою суду від 05.04.2016 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи було відкладено до 19.04.2016 року о 10:20.

13 квітня 2016 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Теком" надійшло клопотання б/н від 12.04.2016 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, приймаючи до уваги значну відстань між місцезнаходженням суду та позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року клопотання б/н від 12.04.2016 року задоволено та призначено розгляд справи на 19.04.2016 року о 14:20 (час розгляду справи та зал судового засідання було змінено у зв'язку з необхідністю забезпечення умов для проведення судового засідання в режимі відеоконференції).

Суд зазначає, що сторони були повідомлені про дату та час проведення судового засідання, призначеного на 19.04.2016 року, телефонограмою за номерами телефонів, які вказані у позовній заяві б/н від 03.03.2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою від 14.04.2016 року. Окрім того, судом направлено ухвали на адреси сторін, які зазначені в Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

19 квітня 2016 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог б/н від 19.04.2016 року, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 47 083,54 грн. (сорок сім тисяч вісімдесят три гривні 54 копійки), яку долучено судом до матеріалів справи.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, представником, що підписав заяву про зменшення розміру позовних вимог, вчинено відповідну процесуальну дію з достатнім обсягом повноважень, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, яка прийнята господарським судом до розгляду, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір, є заборгованість в сумі 47 083,54 грн.

Судове засідання 19.04.16 року відбувалось відповідно до положень ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судове засідання 19.04.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 19.04.2016 року не з'явився, правами, наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "Теком" (надалі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 091-14 Д/Т/АТ (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору є транспортний засіб "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 24.06.2014 року в м. Одесі по пл. Незалежності на перехресті вул. Бригадна/Петрашевського, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС України (копія довідки наявна в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 70 236,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2698 від 29.07.2014 року (копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи).

Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявними в матеріалах справи страховим актом № 500 від 18.07.2014 року (копія страхового акту наявна в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до постанови Київського районного суду міста Одеси від 25.07.2014 року у справі № 520/7881/14-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останню визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ОСОБА_3 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9733411 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АС/9733411 міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п. 22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладеним відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності АС/9733411, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_3 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визначено на підставі рахунку фактури № 1795 від 11.07.2014 року та акту виконаних робіт № 1795 від 31.07.2014 року СТО - Приватного підприємця «ОСОБА_5.» - становить: 74 679 ,98 грн. (копія рахунку та акту наявна в матеріалах справи)

Також в матеріалах справи наявний Звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 5182 від 04.07.2014 року Суб'єкта оціночної діяльності - Судового експерта Федотова Федора Васильовича з визначенням матеріального збитку "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до якого сума збитку складає 48 083,54 грн. (копія звіту наявна в матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявна ремонтна калькуляція № 5182 від 04.07.2014 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Suzuki Grand Vitara", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 70 436,32 грн.

Судом встановлено, що зазначений висновок складений за допомогою комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог та положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також те, що полісом № АС/9733411 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 1000,00 грн., обґрунтованими були вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_7 транспортного засобу "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 47 083,54 грн (48 083,54 грн - 1000,00 грн).

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (які наявні в матеріалах справи), доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, в повному обсязі.

Відносно питання розподілу господарських витрат у справі № 910/4103/16, суд вважає за необхідне зазначити правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в п.17 Інформаційного листа 01-8/2351 від 20.10.2006року "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року", відповідно до якої у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Питання щодо повернення зайво сплаченої суми державного мита у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначених законодавством.

Господарський суд, беручи до уваги загальну суму ціни позову з урахуванням заяви про зменшення позову в розмірі 47 083,54 грн., дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (ЄДРЮОФОП 22945712, адреса: 01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Теком" (ЄДРЮОФОП 25050281, адреса: 65005, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛІВСЬКА, будинок 44) грошові кошти в розмірі 47 083,54 грн. (сорок сім тисяч вісімдесят три гривні 54 копійки) та судовий збір - 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/4103/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.04.2016 року.

Суддя О.С. Комарова