ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2016 Справа № 905/994/16

Господарський суд Донецької області в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши матеріали

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю МІКО-ФУД, м. Донецьк Донецької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТС, м. Дружківка Донецької області

про стягнення 661552,25 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не явився,

відповідача ОСОБА_1 довіреність від 01.03.2016р. № 15.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 661552,25 грн., з яких: заборгованість в розмірі 450000,00 грн., яка виникла з неповернення частини попередньої оплати, відсотки за користування коштів в розмірі 14902,25 грн. та інфляційні втрати в розмірі 196650,00 грн., нараховані у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 26.12.2014 року по 01.02.2016 року.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на укладений між сторонами договір купівлі-продажу № 155 від 6 вересня 2014 року, відповідно до якого позивач зобовязався поставити та передати у власність, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити фронтальний навантажувач VOLVO L110F на умовах попередньої оплати у розмірі 40% від вартості товару. Позивач передоплатив відповідачу 1350000,00 грн., але не отримав товар у встановлений п.п. 3.1, 3.2 договору строк, за якими поставка повинна бути здійснена в строк не більше 90 днів з моменту внесення передоплати, з 26.09.2014 року. Станом на 07.12.2015р. позивач не отримував повідомлення про готовність машини до відвантаження, що на його думку є підставою для одностороннього розірвання договору на підставі п.5.11 договору, а також стягнення штрафних санкцій. 27.08.2015 року відповідач повернув частину передоплати у розмірі 900000,00 грн., тому він просить зобовязати відповідача повернути решту коштів в сумі 450000,00 грн. і сплатити нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати і річні проценти. Відповідач надіслав акт звірки взаємних рахунків за період 2015 року, в якому підтвердив заборгованість в розмірі 450000,00 грн. за укладеним договором.

Листами від 13.02.2015 року № 22/15, від 09.06.2015р року № 56/15 позивач звернувся до відповідача з вимогою розглянути питання розірвання договору № 155 від 06.09.2014 року про поставку фронтального відвантажувала у звязку з активними бойовими діями на території виробничих потужностей підприємства та повернення передоплати без утримання 10% вартості товару і без нарахування санкцій і компенсацій.

Позивач направив суду лист, в якому просить вирішити спір без участі його представника і зазначив нову адресу, на яку просить направляти кореспонденцію.

Відповідач заперечує проти позовної заяви, посилаючись на наступне: позивачем не виконані умови пунктів 1.2 1.3 договору, а саме не перераховані всі кошти, які були необхідні для поставки товару у встановлений строк, замість 40% вартості обладнання, ним перераховано тільки 32,16% і не врахували п.1.3 договору, за яким вартість товару складає 4011480,00 грн. з ПДВ, що еквівалентно 303900,00 доларів США по курсу, встановленому на міжбанківському валютному ринку на кінець робочого дня 05.09.2014 року. Не враховано позивачем той факт, що пунктом 2.2. договору передбачено, що у звязку з тим, що імпортна складова товару дорівнює 100%, покупець зобовязаний здійснити оплату в гривнях по курсу продажу долару США, встановленому на міжбанківському валютному ринку на кінець робочого дня який передує дню оплати. При цьому вартість товару, яка виражена в гривнях, при кожній оплаті автоматично перераховується по відповідному курсу долара США являється узгодженою. Курс долара США використовують з розміщеного повідомлення на сайті http:// mezhbank.org.ua. Позивачем 16.09.2014 року було перераховано 1000000,00 грн., що еквівалентно 71428,57 доларам США (по курсу долара США у розмірі 14,00 грн. за 1 долар США) на 15.09.2014 року і 26.09.2014 року перераховано 350000,00 грн., що еквівалентно 26315,79 доларам США (по курсу долара США у розмірі 13,30 грн. за 1 долар США) на 25.09.2014 року. Вказану суму було перераховано з простроченням в 7 календарних днів. Враховуючи порушення позивачем п. 2.1 договору, а саме не сплату товару у розмірі, встановленому договором, вважає, що період поставки, визначений п. 3.2 не сплив. Також він вважає, що сплата попередньої вартості в повному обсязі не залежить від письмового повідомлення відповідача, щодо готовності товару до відвантаження, оскільки умовами п. 2.3 договору разом з попередньою оплатою передбачена і дострокова. Відповідач вража, що він вправі утримати 10 % від вартості товару з урахуванням курсу на дату оплати, так як це передбачено п.5.5 договору. Вважає, що вимога позивача щодо розірвання договору не обґрунтована та неправомірна, оскільки повідомлення від позивача надійшло за № 121/19 від 07.12.2015 року, а відповідно до п. 5.11 договору у випадку перебільшення терміну, встановленого п.3.2, тобто більше ніж 45 днів, позивач мав право в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення раніше сплаченої суми разом зі штрафними санкціями. Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних вважає, що ці вимоги безпідставні і необґрунтовані, так як за своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 ЦК України. На уму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня. Коли товар мав бути переданий до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Вказана правова позиція підкріплена постановами Верховного Суду України та іншими судами, копії яких надані до матеріалів.

Представник позивача у судове засідання не явився, про час і місце кого був належним чином повідомлений у судовому засіданні 01.04.2016 року при оголошенні суддею перерви, про що свідчить протокол судового засідання від 01.04.2016 року. Неявка представника позивача не обмежує права суду на вирішення спору по суті за достатністю документів.

Перевіряючи надані позивачем документи до позовної заяви, якими він обґрунтовує позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості у вигляді повернення передоплати і правомірності застосування ст. 625 Цивільного кодексу. Підставою, на яку посилається в обґрунтування своїх вимог позивач є договір купівлі-продажу № 155 від 06.09.2014 року.

Оцінюючи надані документи, господарський суд надає правову оцінку документам, на які посилається позивач, як на підставу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

06.09.2014 року позивач та відповідач підписали договір № 155, яким передбачили, що

відповідач зобовязується передати у власність, а позивач зобовязується прийняти та оплатити на умовах договору фронтальний навантажувач Volvo L110F, новий одна одиниця, у відповідності з технічними показниками, викладеними у додатку № 1 до договору.

Відповідно до п. 1.2 договору встановлена загальна вартість товару, яка складає 4011480,00 грн. з ПДВ. Загальна вартість еквівалентна 303900,00 доларів США по курсу, встановленому на міжбанківському валютному ринку на кінець робочого дня 05.09.2014 року і узгоджена сторонами на рівні 13,20 грн. за 1 долар США (п.1.3).

Сторони пунктом 2 договору встановили умови платежу, які повинні здійснюватися наступним чином:

· до 18.09.2014 року покупець вносить передоплату у розмірі 40% від загальної вартості товару;

· кінцевий розрахунок має бути здійснений протягом 5 днів з моменту письмового повідомлення про готовність машини до відвантаження.

Всі оплати покупцем вартості товару здійснюються у безготівковій формі виключно в національній валюті України гривні, банківським переводом на банківський рахунок продавця, вказаний в пункті 11.1 договору з урахуванням абзацу другого цього пункту, який викладений в наступній редакції: у звязку з тим, що імпортна складова товару дорівнює 100 %, покупець зобовязаний здійснити оплату в гривнях по курсу продажу долару США, встановленому на міжбанківському валютному ринку на кінець робочого дня який передує дню оплати. При цьому вартість товару, яка виражена в гривнях, при кожній оплаті автоматично перераховується по відповідному курсу долара США являється узгодженою. Курс долара США використовують з розміщеного повідомлення на сайті http://mezhbank.org.ua. Дострокова оплата допускається (п. 2.3).

Розділом 3 договору встановлені строки, умови поставки та приймання товару.

Відповідач зобовязаний поставити товар на умовах DDP: склад продавця Покупця: Донецька область, селище Ластівкіне, вул. Степна, 11а протягом двох робочих днів з моменту отримання від покупця встановленої договором оплати (п.3.1 договору). Відповідач гарантує, що період поставки товару з моменту внесення передоплати становить не більше 90 днів (п.3.2). дострокова поставка допускається (п.3.4). Право власності на товар переходить до покупця після 100% його оплати (п. 3.9).

Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін, зокрема, у випадку відмови покупця від товару в момент поставки з причин які не залежать від продавця, продавець повертає покупцю суму передоплати, при цьому утримує 10% від вартості товару, вказаного в п. 1.3 договору.

Пунктом 5.11 сторонами передбачено, що у випадку перевищення строку встановленого пунктом 3.2 договору більше ніж на 45 днів покупець має право в односторонньому порядку розірвати договір і вимагати повернення раніше сплачених сум, у тому числі стягнення штрафних санкцій.

Розділ 6 договору передбачає, що у випадку форс-мажорних обставин, які перешкоджають одній із сторін виконати зобовязання договору, продовжувати дії виконання зобов'язань на період дії непереборної сили. Сторона, яка не може виконати зобовязання за договором, повинна в термін двох календарних днів повідомити іншу сторону про настання чи/або припинення зобов'язань які перешкоджають виконанню зобов'язань за договором. У випадках, якщо підстави непереборної сили і їх наслідки продовжують діяти протягом 3-х місяців чи при настанні таких підстав становиться зрозуміло, що вони і їх наслідки будуть діяти більше цього строку, сторони у найкоротший термін проводять переговори з метою виявлення альтернативних способів виконання договору і досягнення відповідної домовленості. Належним підтвердженням підстав непереборної сили буде вважатись документ, виданий Торгівельно-промисловою палатою України.

Відповідно до п. 8.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання його (06.09.2014р.) сторонами та діє до виконання сторонами всіх зобовязань, взятих сторонами за даним договором.

Оскільки договором сторони врегулювали і узгодили всі істотні умови для договору купівлі-продажу, він вважається укладеним і таким, що відповідає діючому законодавству.

За своїм змістом та правовою природою договір № 155 від 06.09.2014 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Господарський суд встановлює факти виконання сторонами умов договору.

Відповідно до п.1 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо договором обумовлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Покупець зобовязався до 18.09.2014 року здійснити передоплату у розмірі 40% від загальної вартості товару. З урахуванням зміни курсу продажу долару США на кінець робочого дня, який передує дню оплати (п.п. 2.1, 2.2).

Виписками з рахунків від 16.09.2014 року та 26.09.2014 року (л.с. 161, 163) підтверджено, що позивачем здійснена передоплата в сумі 1000000,00 грн. (у тому числі 20% ПДВ в розмірі 166666,67 грн.) платіжним дорученням № 13697 від 16 вересня 2014 року та 350000,00 грн. (у тому числі 20% ПДВ в розмірі 58333,33 грн.) платіжним дорученням № 13704 від 26 вересня 2014 року. Підставою для передплати, як вказано в цих документах, є передоплата за навантажувач фронтальний Volvo L110F згідно рахунку № 905242 від 16.09.2014 року, у т.ч. ПДВ.

Жодна із сторін на вимогу суду не надала рахунок, за яким була здійснена передоплата і не надала пояснень щодо розміру 20% ПДВ, вказаний в платіжних дорученнях, які не відповідають сумі передоплати.

З урахуванням п.п. 2.1, 2.2 договору до 18.09.2014 року позивач повинен був здійснити передоплату в сумі 1604592,00 грн. (40% від 4011480,00).

Оскільки перша передоплата у розмірі 1000000,00грн. була здійснена до 18.09.2014 року, відповідач помилково вирішив, що ця передоплата повинна бути здійснена з урахуванням зміни курсу продажу долару США на кінець робочого дня, який передує дню оплати.

Після 18.09.2014 року позивач порушив строк здійснення оплати, а тому повинен був здійснювати в подальшому оплату з урахуванням зміни курсу продажу долару США на кінець робочого дня, який передує дню оплати.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням дугою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання. Сторона яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обовязку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У відповідача (продавця) не виникло зобовязання поставки товару у строки, зазначені п. 3.2 договору, оскільки сторонами визначено, що поставка повинна відбуватися з моменту внесення передоплати, що ставить в залежність продавця для виконання своїх зобов'язань.

Оскільки позивач не виконав своїх зобов'язань у повному обсязі в частині внесення передоплати до 18.09.2014 року у розмірі 40% від загальної вартості товару, відповідач правомірно не здійснив поставку товару у зазначений строк.

Сторони передбачили право на дострокову поставку (п. 3.4), але це не є зобовязанням сторони, а є її правом.

Останнім реченням пункту 9.6 договору визначено, що одностороння відмова від договору не допускається.

Пункт 5.11 договору передбачає, що у випадку перевищення строків встановлених для поставки товару (п.3.2) більше ніж на 45 днів, покупець вправі в односторонньому порядку розірвати договір і вимагати повернення раніше сплачених сум, у тому числі стягнення штрафних санкцій. Але для цього позивач повинен був довести виконання своїх зобов'язань у повному обсязі (сплатити 40% від загальної вартості товару) до 18.09.2014 року, що ним не доведено, а тому посилання позивача на цей пункт є необґрунтованим.

В матеріалах справи є докази неодноразового звернення позивача про розірвання договору (л.с. 13, 53, 54, 57, 63, 66, 67) у вигляді електронної пошти, що передбачено п. п. 9.3, 9.4 договору.

Так, зокрема, листом № 22/15 від 13.02.2015 року (л.с. 187) позивач звертається до відповідача з вимогою розглянути можливість розірвання договору і повернення передоплати без утримання 10 % від вартості товару і без нарахування штрафних санкцій і компенсацій, посилаючись на активні бойові дії на території виробничих потужностей підприємства, військово-політичної ситуації яка не змінюється, невідомої дати поновлення виробництва.

Пункт 3 ст. 538 ЦК України передбачає, що у разі невиконання однією із сторін у зобовязаннях свого обовязку або за наявністю очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін), або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідач на вимогу позивача про розірвання договору та повернення грошових коштів не відреагував, додаткову угоду пропоновану неодноразово ще й у вигляді додаткової угоди 26.08.2015 року (л.с. 66,67) позивачем не підписав.

Випискою (особовий рахунок) відділення ПУМБ м. Краматорськ за 27.08.2015 рік (л.с. 165) підтверджено повернення відповідачем частини передоплати в розмірі 900000,00 грн. з посиланням на лист позивача № 56/15 від 09.06.2015 року.

Посилання відповідача на п. 5.5 договору щодо утримання 450000,00 грн. з урахуванням курсу на дату оплати не є законним, оскільки цей пункт передбачає використання свого права продавцем утримати 10 % від вартості товару лише за умовою відмови покупця від товару в момент його поставки з причин, які не залежать від продавця. Відповідач не довів суду, що позивач відмовився від поставки товару і не довів, що відбувся факт поставки, в момент якої була відмова. За цих причин у відповідача не настало право застосовувати п. 5.5 договору.

Відповідно до п.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші

учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами Договору не визначено порядку повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару. Повідомлення про відмову від поставки товару та вимогу про повернення попередньої оплати було заявлено продавцю (відповідачу) декілька разів.

Оскільки доведено факт отримання відповідачем коштів як передоплати за товар непоставлений, незважаючи на те, що передоплата була здійснена не в повному обсязі, необхідно прийняти до уваги неодноразового звернення позивача про неможливість прийняти товар з підстав форс-мажорних обставин, господарський суд дійшов висновку про доведеність підстав для задоволення вимого позивача в частині стягнення з відповідача неповернутого боргу в розмірі 450000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено повернення суми попередньої передплати, це явилося підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат в сумі 196650,00 грн. та 3% річних в сумі 14902,25 грн. у відповідності до ст. 625 ЦК України, які нараховані за період з 26.12.2014 року по 01.02.2016 року.

Вирішуючи ці питання, господарський суд виходить з наступного:

Зміст ст. 625 Цивільного кодексу України та сфера її застосування. Статтею 625 Цивільного кодексу України (далi ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1цiєї статті визначено, що боржник не звільняється вiд відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмiр процентiв, що пiдлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти рiчних вiд простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорi не передбачили iншого розмiру процентiв рiчних.

Вiдповiдно до ч. 2 ст. 625 ЦК пiдставою застосування передбаченої цiєю нормою вiдповiдальностi є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК , боржник вважається таким, що прострочив, якщо вiн не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здiйснити свої права i виконати свої обовязки вiдповiдно до договору ( ч. 1 ст. 631 ЦК ). Згiдно зi статтями 251 ,253 ЦК строком є певний перiод у часi, зi спливом якого повязана дiя чи подiя, яка має юридичне значення; перебiг строку починається з наступного дня пiсля вiдповiдної календарної дати або настання подiї, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термiн) виконання якого визначений вказiвкою на подію, яка неминуче має настати, пiдлягає виконанню з настанням цiєї подiї. Якщо строк (термiн) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк вiд дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає iз договору або актiв цивiльного законодавства.

Господарський суд встановлює наявність прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Доведено факт, що: по перше, відповідач не поставив товар (не виконав своїх зобов'язань) у звязку з невиконанням зобов'язань позивачем, тобто строк виконання залежав від дій позивача; по-друге, у відповідача виникло грошове зобовязання після звернення позивача з вимогою про повернення попередньої оплати.

Разом з тим суд приймає до уваги, що за змістом ч. 4 ст. 613 ЦК боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені, зокрема, договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку ( ч. 1 ст. 613 ЦК ). Тому, господарський суд дійшов висновку, що боржник довів, що невиконання ним грошового зобовязання (повернення коштів) мало місце через прострочення кредитора, а тому він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК , оскільки порушення грошового зобовязання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобовязання відстрочено на час прострочення кредитора ( ч. 2 ст. 613 ЦК ).

Оскільки вимога позивача щодо застосування ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої вимагає стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 196650,00 грн. та 3% річних в сумі 14902,25 грн. нараховані за період з 26.12.2014 року по 01.02.2016 року є безпідставними, господарський суд в цій вимозі відмовляє.

Оскільки з вини відповідача виник спір, на нього покладаються судові витрати у розмірі, пропорційно стягнутої суми.

На підставі статей 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ФУД» про стягнення 661552,25 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТС, м. Дружківка Донецької області частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», , Донецька область, м. Дружківка 84201, АДРЕСА_1 (поштова адреса: Донецька область, м. Краматорськ, 84301, вул. Василя Стуса, 35/38) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ФУД», , Донецька область, м. Донецьк 83100, бул. Пушкіна, 9 (поштова адреса: м. Харків 61089, пр. Косіора, 113, а/с № 8490) заборгованість в сумі 450000,00 грн., судові витрати у розмірі 6750,49 грн.

В решті заявленого позову відмовити за недоведеністю підстав.

Видати наказ після набрання законної чинності рішення суду.

Суддя С.Ю. Гринько