ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 922/606/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Мясокомбінат Ірина, 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 151, ;

до товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ірина, 61172, м. Харків, вул. Роганська, 151, ;

про стягнення 90 000,00 грн.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мясокомбінат Ірина звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ірина про стягнення заборгованості згідно договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р., укладеного між ТОВ Мясокомбінат Ірина та ТОВ Торговий дім Ірина за період з червня по липень 2014 року у розмірі 90 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем своїх зобовязань відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р. щодо повної сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2016 р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/606/16, розгляд якої призначено у судовому засіданні.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 22.03.2016 р.

У судовому засіданні 22.03.2016 року представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі.

08 квітня 2016року на адресу суду представником позивача надано разом із супровідним листом рахунки-фактури на підтвердження розміру експлуатаційних витрат та орендної плати за період червень-липень 2014 року згідно договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 року.

У судове засідання 12.04.2016 р. позивач свого повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду даної справи був повідомлений своєчасно належним чином.

Разом з тим, до суду представником позивача надано клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 12025 від 12.04.2016 р.), в якому представник позивача повідомляє про не можливість взяти участь у судовому засіданні, проте жодних обґрунтувань необхідності відкладення розгляду справи не наводить.

Відповідач документально обґрунтованого відзиву на позов суду не надав, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, свого повноважного представника у судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду даної справи повідомлений своєчасно належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а саме відміткою на поштовому повідомленні про вручення судової ухвали про порушення провадження у справі від 04.03.2016 р. та відміткою на поштовому повідомленні про вручення судової ухвали про відкладення розгляду справи від 22.03.2016 р.

Враховуючи вищевикладене та приписи п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається по суті відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Вирішуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався), а також те, що до клопотання не додано доказів неможливості забезпечення явки представника в судове засідання та доказів того, що така неявка перешкоджає розгляду справи по суті та не зазначено про намір подання у майбутньому документів, необхідних для розгляду справи по суті.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату є необґрунтованим, тому відмовляє в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобовязань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обовязковим для виконання кожної із сторін.

01 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "М'ЯСОКОМБІНАТ "ІРИНА", (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ірина" (відповідач) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 року, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення нежитлової будівлі літ. "Д-1" (а саме: приміщення № 1 та частина приміщення № 2 площею 332,2 кв.м.), розташованої за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 151.

Факт передачі майна в користування відповідачу підтверджується актом приймання-передачі від 01.08.2013 p., який підписано сторонами договору. (а.с. 55).

Згідно п. 11.2. договору, строк цього договору закінчується 01.08.2015р.

31 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01 серпня 2013 року, відповідно до якої сторони домовились, що орендар повертає орендодавцю частину приміщення нежитлової будівлі літ. "Д-1", що орендується у розмірі 49,75 кв.м., при цьому вартість орендної плати, встановленої договором залишається незмінною.

Повернення частини приміщення нежитлової будівлі літ. "Д-1" у розмірі 49,75 кв.м. позивачу підтверджується актом прийому-передачі (повернення) від 31.12.2014 р., підписаним без зауважень сторонами. (а.с. 57).

30.09.2015 року сторони дійшли згоди розірвати договір оренди, уклавши додаткову угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "М'ЯСОКОМБІНАТ "ІРИНА", (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ірина"

ТОВ "Торговий Дім "Ірина" передало (повернуло), а ТОВ "М'ЯСОКОМБІНАТ "ІРИНА" прийняло приміщення нежитлової будівлі літ. "Д-1" (а саме: приміщення частину приміщення площею 282,45 кв.м.), розташованої за адресою: м. Харків, вул. Роганська, буд. 151, про що 30.09.15 р. сторонами складений та підписаний акт прийому-передачі (повернення) предмету оренди до договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р.

Укладеним договором оренди сторони досягли згоди по всіх його істотних умовах, визначили предмет договору, умови передачі та повернення орендованого майна, розмір та порядок сплати орендної плати, права та обовязки сторін по договору, відповідальність і вирішення спорів за договором та строк його чинності, умови зміни та припинення.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є однією з підстав виникнення зобовязань.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобовязання, які за своєю правовою природою є правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Умовами укладеного договору (розділ 5) сторони встановили розмір орендної плати, порядок її визначення, а також узгодили зобов'язався відповідача щомісяця компенсувати позивачу вартість експлуатаційних витрат.

На підставі п. 5.1. договору оренди, за користування майном відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 4800,00 грн. (з урахуванням ПДВ), шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача не пізніше 15 числа місяця наступного за звітовим.

Крім того, відповідно до п. 5.2. договору оренди, відповідач зобов'язався щомісяця компенсувати позивачу вартість експлуатаційних витрат протягом 10 банківських днів після отримання відповідного рахунку.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по оплаті орендної плати та експлуатаційних витрат за договором оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р., у зв'язку з чим станом на 31.01.2016р. у відповідача перед позивачем утворилась загальна заборгованість за цим договором у сумі 913907,77 грн., про що вказано у акті звірки взаємних розрахунків.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Звертаючись із даним позовом та визначаючи предмет позову, позивач просить прийнятим судове рішення щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди за період з червня по липень 2014 року.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача з орендної плати та експлуатаційних витрат за договором оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р., укладеного між ТОВ Мясокомбінат Ірина та ТОВ Торговий дім Ірина за період з червня по липень 2014 року становить 90 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 61-62), сторонами підписано без зауважень та затверджено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких зазначено узгоджену в договорі № ДГ-1/08 від 01.08.13 вартість послуг, наданих орендодавцем орендареві, а саме: відповідно до акту № ОУ-0000080 від 30.06.2014 року загальна вартість робіт з ПДВ становить 58938,64 грн. ( 4000,00 грн. - послуги оренди приміщення, 45115,53 грн. - експлуатаційні послуги); відповідно до акту № ОУ-0000092 від 31.07.2014 року загальна вартість робіт з ПДВ становить 61431,16 грн. (4000,00 грн. - послуги оренди приміщення, 47192,63 грн. - експлуатаційні послуги).

Позивач неодноразово звертався до відповідача із письмовими претензіями щодо сплати суми заборгованості в порядку досудового врегулювання спору, проте зазначені вимоги позивача були залишені без відповіді.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його вимог, не допускається.

Відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, в тому числі і про погашення заборгованості за червень-липень 2014 р. у розмірі 90000,00 грн. згідно вищезазначеного договору оренди не надав, станом на момент розгляду справи борг не сплатив.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 р. в частині своєчасного та у повному обсязі здійснення передбачених договорами платежів за період з червня по липень 2014 року у розмірі 90 000,00 грн., чим порушив вимоги ст. 525, 526, 530, 629, 759 ЦК України та порушив права позивача. Відповідачем доказів, які б спростовували такі висновки суду не надано - доказів належної оплати орендної плати, відшкодування вартості експлуатаційних послуг в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд визнає вимогу позивача про стягнення заборгованості у розмірі 90000,00 грн. нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем, та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору, у зв'язку із задоволення позову, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в силу вимог ч.4 ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Ірина (61172, м. Харків, вул. Роганська, 151, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Мясокомбінат Ірина (61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 151, ) заборгованість згідно договору оренди нежитлового приміщення № 1/08 від 01.08.2013 року у розмірі 90000,00 грн. та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_1