ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа № 911/304/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 2 ПАК», м.Київ

до Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода», м.Кагарлик

про стягнення 227295,83 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «2ПАК» (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» (далі відповідач) про стягнення 227295,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару відповідно до Договору поставки № 5 від 05.02.2013 року.

Провадження у справі №911/304/16 порушено відповідно до ухвали суду від 01.02.2016 року та призначено справу до розгляду на 16.02.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 16.02.2016 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 01.03.2016 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 01.03.2016 року не зявився.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.03.2016 року подав клопотання про витребування додаткових доказів та залучення до участі у справі третіх осіб ТОВ «Сіріус Екстружен» та ТОВ «Науково-виробнича фірма «Пластмодерн».

Також, відповідачем у судовому засіданні 01.03.2016 року подано клопотання про призначення товарознавчої експертизи для визначення належної якості поставленого товару. Зазначені клопотання були відхилені судом та відкладено розгляд справи на 17.03.2016 року.

Клопотання були відхилені судом у звязку з тим, що у справі №910/23896/15 встановлено факт належного виконання поставки товару за накладними №56 та №60, про оплату якого заявлено у справі. Таким чином, обставини щодо належної поставки товару, які досліджувались у справі №910/23896/15, не підлягають повторному дослідженню у справі №911/304/16. Оскільки, залучення третіх осіб, витребування додаткових доказів та призначення експертизи стосуються обставин щодо належності поставки, що встановлено у справі №910/23896/15, відповідні обставини не підлягають повторному дослідженню тому, відповідні клопотання задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено суду, як саме і в який спосіб рішення з господарського спору у даній справі може вплинути на права або обов'язки ТОВ «Сіріус Екстружен» та ТОВ «Науково-виробнича фірма «Пластмодерн».

Клопотання відповідача про призначення судової експертизи відхилене судом з огляду на таке.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, і згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається зі змісту поданого клопотання, коло запропонованих відповідачем питань не входить до предмету доказування у даній справі про стягнення заборгованості за поставлений товар у звязку із наявністю в матеріалах справи доказів, які підтверджують кількість та характеристики отриманого відповідачем товару.

З урахуванням викладеного, підстави для призначення у даній справі судової товарознавчої експертизи відсутні.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.03.2016 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує.

Ухвалою від 17.03.2016 року продовжено строк розгляду справи №911/304/16 та відкладено розгляд справи до 07.04.2016 року.

В судове засідання 07.04.2016 року представник позивача не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач проти позову заперечував, заявив клопотання про виклик в судове засідання директора позивача для дачі пояснень щодо характеристик поставленого товару та просив відкласти розгляд справи. Зазначені клопотання відповідача були відхилені судом у звязку з закінченням продовженого процесуального строку розгляду спору та тривалим розглядом справи, протягом якого сторони мали можливість своєчасно заявити про витребування всіх необхідних доказів та пояснень.

Окрім того, судом враховано приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, а обовязок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Щодо посилань відповідача на звернення до позивача з позовом про встановлення дійсної ціни поставленого товару, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів порушення провадження у відповідній справі № 910/4307/16. В разі задоволення позовних вимог та встановлення дійсної ціни поставленого товару, відповідні обставини можуть бути заявлені як нововиявлені.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

05.02.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Кондитерська фабрика «Лагода (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю « 2ПАК» (постачальник) було укладено Договір поставки № 5 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача стреч-плівку та стрічку липку-пакувальну (далі - товар), а позивач зобов'язався прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кількість та асортимент товару зазначається у письмових заявках.

Відповідно до п. 2.2 Договору якість товару повинна відповідати діючим ДСТУ і підтверджуватися сертифікатом відповідності, виданим регіональним Центром Стандартизації метрології і сертифікації. Зазначений сертифікат постачальник зобов'язується надавати з кожною партією.

Відповідно до п. 2.3 Договору претензії покупця щодо якості товару приймаються постачальником протягом терміну придатності товару, але в будь-якому випадку в термін не менше, ніж 60 календарних днів з моменту постачання товару.

Поставка кожної окремої партії товару проводиться протягом 3-х днів з моменту отримання постачальником письмової (факсової) заявки замовника (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору поставка товару здійснюється за рахунок постачальника на склад замовника, що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99.

Пунктами 3.5, 3.6 Договору визначено, що приймання товару за кількістю здійснюється на складі замовника відповідно до видаткових накладних, які підписуються представниками сторін. Приймання товару за якістю здійснюється на складі замовника відповідно до документів, які посвідчують якість товару.

Згідно з п. 3.7 Договору у разі виявлення неякісного товару постачальник зобовязаний замінити неякісний товар на товар відповідної якості у термін 5-ти календарних днів з моменту отримання відповідної факсової претензії замовника.

У відповідності з п. 4.3 Договору замовник здійснює оплату кожної окремої партії товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту підписання видаткових накладних щодо поставки відповідної партії товару уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до п. 5.2 Договору за порушення терміну оплати вартості (ціни) поставленого товару, встановленого п. 4.3 цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення грошового зобовязання, від суми боргу за кожен день прострочення.

Сторонами погоджено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання (05.02.2013 року) і діє до 31.12.2013 року (п. 8.1 Договору).

Додатковою угодою від 30.12.2013 року до Договору сторони подовжили строк дії договору, встановивши його дію до 31.12.2015 року.

Позивач на виконання умов Договору поставив відповідачеві товар на загальну суму 179695,51 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними № 56 від 03.06.2015 року на суму 85060,13 грн. та № 60 від 15.06.2015 року на суму 94635,38 грн., підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін.

Однак, як зазначає позивач, відповідач своєчасно та в повному обсязі поставлений товар не оплатив, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість за накладними № 56 від 03.06.2015 року та № 60 від 15.06.2015 року в сумі 179695,51 грн.

Між ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» та ТОВ « 2ПАК» було підписано акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2015 року в тому числі на спірну суму заборгованості.

Також, позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 06.07.2015 року щодо необхідності здійснення оплати за поставлений товар.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем належним чином за вказаний вище товар, останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поряд з цим слід зазначити, що відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у даній справі, посилався на те, що ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» було виявлено факт поставки позивачем продукції у меншому обсязі, ніж зазначено у видаткових накладних, підписаних сторонами під час передачі товару, внаслідок невідповідності технічних характеристик товару характеристикам, зазначеним у видаткових накладних, зокрема, такого показника, як довжина плівки у рулоні. Зазначені обставини були виявлені шляхом аналізу технічних характеристик, які зазвичай зазначаються іншими виробниками аналогічних товарів. Зокрема, відповідно до прийнятих замовлень відповідача позивачем до кожної поставки товару були надані технічні характеристики на товар, що поставляється, сертифікат якості та паспорт виробника. Водночас, у процесі використання товару та перевірки його лабораторією відповідача, було виявлено факт недопоставки товару. Недопоставка товару вбачається через невідповідність зазначених технічних характеристик товару заявленим.

За твердженням відповідача, у видаткових накладних товар - стреч-плівка ручна - був зазначений в одиницях виміру - рулонах. Технічні характеристики товару «стреч-плівка ручна», згідно наданих до видаткових накладних технічних характеристик на товар, є наступними: плівка-стреч довжиною 300 м, шириною 500 мм, товщиною 17 мкм. Тобто, це саме ті характеристики, які були замовлені відповідачем у позивача. Відтак відповідач стверджує, що між сторонами було досягнуто домовленості про поставку товару за наведеними вище технічними характеристиками.

Відповідач, провівши аналіз ринку плівки-стреч, виявив, що іншими постачальниками плівки-стреч зазначається інша вага одного рулону, за аналогічних технічних характеристик плівки-стреч, яка складає 2,6 кг, з врахуваннями втулки, вага якої складає 0,2 кг.

Отже, за твердженням відповідача, за вказаними в позові видатковими накладними позивачем було поставлено товар у меншій кількості, ніж це передбачено умовами договору та технічними характеристиками на товар.

Судом становлено, що як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позовних вимог посилався на поставку товару за видатковими накладними № 56 від 03.06.2015 року на суму 85060,13 грн. та № 60 від 15.06.2015 року на суму 94635,38 грн., підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін.

Пунктом 3.5 Договору було передбачено, що приймання товару за кількістю здійснюється на складі замовника відповідно до видаткових накладних, які підписуються представниками сторін.

Як встановлено судом, поставлений товар, заборгованість за який є предметом дослідження у даній справі, було прийнято відповідачем без претензій та зауважень. Докази існування спору між сторонами щодо кількості/якості поставленого товару за зазначеними вище видатковими накладними, на підставі яких позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідача, у матеріалах справи відсутні.

Стосовно тверджень відповідача щодо розбіжностей між технічними характеристиками товару, поставленого позивачем, та технічними характеристиками аналогічного товару інших виробників, слід зазначити наступне.

Матеріали справи містять видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась поставка стреч-плівки позивачу. Вказані видаткові накладні містять дані щодо кількості поставленої плівки, яка вимірюється в рулонах. Зауважень відповідача щодо кількості рулонів отриманої плівки до позивача не надходило. Разом з тим, сторони не погоджували умовами договору чи додатковими угодами характеристики рулонів зі стреч-плівкою, зокрема, довжину плівки в рулонах.

При цьому, посилання відповідача на «технічні характеристики плівки» судом не приймаються до уваги, оскільки вказані документи не містять посилань на видаткові накладні чи договір, в межах якого здійснювалась поставка.

Як зазначено у ч. 4 п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 року у справі № 9/252-10).

Поряд з цим, висновок експерта від 11.12.2015 року, на який посилається відповідач в підтвердження недопоставки товару, не спростовує належне виконання позивачем умов Договору поставки № 5 від 05.02.2013 року, оскільки зазначений висновок про фактичну довжину стреч-плівки в усіх партіях має характер припущення; акт огляду складено без участі представника позивача; відсутні докази, що досліджувалася саме стреч-плівка, яку поставив позивач на виконання договору поставки № 5 від 05.02.2013 року.

Крімтого, ТОВ « 2 ПАК» в ході розгляду спору надав пояснення, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/23896/15, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року, було встановлено факт належного виконання позивачем договірних зобовязань щодо поставки товару за спірними накладними, оплату якого заявлено у даній справі.

Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/23896/15, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року, зокрема, було встановлено, що ТОВ « 2ПАК» на виконання договірних зобовязань поставило ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» товари, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними повноважними представниками і скріпленими печатками сторін; видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась поставка стреч-плівки містять дані щодо кількості поставленої плівки, яка вимірюється в рулонах. Зауважень ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» щодо кількості рулонів отриманої плівки до позивача не надходило. Разом з тим, сторони не погоджували умовами договору чи додатковими угодами характеристики рулонів зі стреч-плівки, зокрема, довжину плівки в рулонах; посилання ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» на технічні характеристики плівки є безпідставними, оскільки вказані документи не містять посилань на видаткові накладні чи договір, в межах якого здійснювалась поставка; при здійсненні поставки товару позивачем надано ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» сертифікати якості на поставлений товар, із зазначенням усіх технічних характеристик поставленого товару.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факт належного виконання Постачальником (позивачем) зобовязань з поставки за Договором та спірними накладними підтверджується встановленими у справі Господарського суду м. Києва № 910/23896/15 обставинами, які покладені в основу відповідного судового рішення і мають преюдиційне значення.

Також, суд зазначає, що виходячи з характеру спору, відповідач у справі фактично не погоджується з кількістю поставленого за спірими накладними товару.

Як визначено ст. 669 Цивільного кодексу України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як вбачається з умов Договору, сторони не визначали в договорі одиниць виміру чи чіткого грошового враження партії товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість та асортимент товару вказується в письмових заявках. Згідно з п. 3.5 Договору приймання товару за кількістю здійснюється на складі Замовника відповідно до видаткових накладних. Відповідно до п. 4.2 Договору вартість окремої партії товару узгоджується сторнами та визначається у видаткових накладних.

Як вбачається з видаткових накладних, плівка-стретч ручна визначена в накладних в кількості рулонів, плівка-стретч машинна визначалась в кілограмах.

Як передбачено ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В той же час, згідно технічних характеристик на плівку-стретч ручну, постачальником визначені характеристики з врахуванням довжини, ширини, товщини, ваги нетто та загальної ваги замовленої кількості рулонів.

Таким чином, вважається, що предметом договору є плівка-стретч з характеристиками, визначеними постачальником. Однак, в замовленні на поставку відповідачем враховані не всі визначені постачальником показники, зазначено лише довжину, ширину та товщину плівки без врахування ваги нетто рулону та загальної ваги замовленої кількості рулонів.

За даними проведеної експертизи, на яку посилається відповідач, технічні показники плівки-стретч ручної є несумісними, зокрема, при ширині 500 мм і товщині 17 мкм, рулон вагою нетто 1,4 кг не може мати довжину 300 м, відповідно і рулон з аналогічними показниками довжиною 300 м буде мати іншу вагу нетто.

В той же час, відповідач, який посилається на заявлені постачальником технічні характеристики, був з ними обізнаний, в тому числі щодо ваги одного рулону та загальної ваги партії поставки і здійснюючи замовлення, підрозумівалось погодження всіх технічних показників, а не лише тих, які визначені в замовленні .

Оскільки, сторонами не погоджувались одиниці виміру товару, кількість рулонів за накладною відповідає замовленій кількості, відповідач посилаючись на наведені в замовленні одиниці виміру (усвідомлюючи, однак ігноруючи всі одиниці виміру в заявлених постачальником технічних характеристиках), мав в момент прийняття перевірити поставку товару на відповідність замовленим характеристикам за всіма, принаймні зазначеними у заявках, одиницями виміру.

Оскільки, в заявлених постачальником технічних характеристиках плівки-стретч ручної мало місце невідповідність ваги та довжини плівки в рулоні, поставка заявленої довжини при тій же ширині та товщині плівки не відповідала б вазі рулону.

Оскільки виходячи з усіх заявлених постачальником технічних характеристик в їх сукупності, з якими також був обізнаний і замовник, було не можливо виконати замовлення, відсутні підстави стверджувати, що кількість товару погоджена сторонами.

Таким чином, правочин щодо поставки спірних партій (замовлення, технічні характеристики та накладні) вчинений під впливом помилки, допущеної постачальником і такій помилці сприяла необережна поведінка змовника, який сформував замовлення без врахування всіх характеристик товару, тому відповідні правовідносини підпадають під регулювання ст. 229 Цивільного кодексу України.

В будь-якому випадку, з огляду на норму ст. 670 Цивільного кодексу України, в разі отримання меншої кількості товару, покупець має право вимагати передання недостаючого товару, або відмовитись від поставки. Відповідна норма не містить положення, яке звільняє замовника від оплати отриманого товару.

З огляду на викладене вище, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 5 від 05.02.2013 року з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 179695,51 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 39155,02 грн. пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.2 Договору за порушення терміну оплати вартості (ціни) поставленого товару, встановленого п. 4.3 цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення грошового зобовязання, від суми боргу за кожен день прострочення.

Розмір пені, визначений позивачем, становить 39155,02 грн., нарахований на заборгованість відповідача за накладною № 56 від 03.06.2015 року за період з 04.08.2015 року по 25.01.2016 року, за накладною № 60 від 15.06.2015 року за пріод з 17.08.2015 року по 25.01.2016 року, тобто після закінчення 60 календарних днів, за період, що не перевищує 6 місців.

Таким чином, розрахунок пені є арифметично вірним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у звязку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 2483,55 грн. 3% річних та 5961,75 грн. інфляційних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що 3% річних та інфляційні нараховані за той же період прострочення, що і пеня, який визнаний судом обґрунтованим. Таким чином, розрахунок 3% річних та інфляційних є арифметично вірним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у звязку з чим 3% річних та інфляційні підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю « 2ПАК» у повному обсязі.

Решта доводів позивача та відповідача була досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» (09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99, код 32967502) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « 2ПАК» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корп. 61, оф. 10, код 36956803) 179695,51 грн. основного боргу, 39155,02 грн. пені, 2483,55 грн. 3% річних, 5961,75 грн. інфляційних та 3409,44 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 20.04.2016 р.