ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 р. Справа № 923/117/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Черковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ

до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 234 000, 00 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Шовкун І.С., представник за довіреністю № 36 від 26.01.2016р.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 234 000, 00 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту.

23.03.2016 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме:

1) витребувати з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (52005, с.Ювілейне, Дніпропетровської області, вул.Теплична,7) матеріали адміністративної справи № 3-175/657/14 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Вільногірськ Верхоньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1, ТОВ Компанія "Вітава" керівником регіонального представництва, за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

2) витребувати з ВДАІ м.Генічеська (Херсонська область, м.Генічеськ, вул.Леніна, 206-а) матеріали адміністративного провадження (протокол АВ2 № 116372) за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП за ч.4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_3.

Судом зазначене клопотання задоволено частково, а саме в частині витребування з ВДАІ м.Генічеська (Херсонська область, м.Генічеськ, вул.Леніна, 206-а) матеріали адміністративного провадження (протокол АВ2 № 116372) за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП за ч.4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_3.

Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Розгляд справи відбувався поза межами строку, встановленого ст.. 69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено ухвалою суду по даній справі від 31.03.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

12 березня 2013 року громадянин ОСОБА_4 (страхувальник) та ПАТ «СК «АХА Страхування» (страховик) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №106а/13зп (далі - договір). Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем INFINITI FX 37, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами договору страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання страхових подій, серед яких збитки, завдані внаслідок ДТП (будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання).

Матеріалами справи підтверджується, що 20 січня 2014 року із застрахованим транспортним засобом відбулася страхова подія, а саме: о 13 годині 20 хвилин на 459 км +150 м автошляху Харків-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота Корола» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Инфинити Ф 37» державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивачем надано до матеріалів справи відомость №9336707 про дорожньо-транспортну пригоду, ДТП сталося внаслідок порушення:

-ОСОБА_2. Перевищення безпечної швидкості, пункту (пунктів)12.1.; 2; 3Б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративнй протокол АВ2 №123144 за ст..124 КУпАП. Матеріали направлені до ВДАЇ Дніпропетровського району.

-ОСОБА_3. Порушення правил утримання автодоріг та вулиць, пункту (пунктів) 1.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП , складено адміністративний протокол АВ2№116372 за ч.4 ст.140 КУпАП. Матеріали направлені до ВДАЇ м.Генічеськ.

19 вересня 2014 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області закрив адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 за ст..124 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У позовній заяві позивач наголошує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Инфинити ФХ 37» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав значних механічних пошкоджень, вартість яких відповідно до розрахунків страхового відшкодування від 03.02.2014 р. та від 13.02.2014 р. складає 234000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору на підставі страхового акту №1.001.14.00850/vesko5012 від 20.02.2014 року та №1.001.14.00850/ vesko3775 від 07.02.2014 р., згідно платіжного доручення №91488 від 21.02.2014 р. та №89025 від 10.02.2014 р. страховиком було сплачене страхове відшкодування в розмірі 234000,00 грн.

Посилаючись на приписи ст..ст.993, 1191, 1192, 1172 ЦК України та норми ст..27 Закону України «Про страхування», позивач наполягає на тому, що з моменту виплати страхового відшкодування отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки - ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Херсонський облавтодор», оскільки дорожно-транспортна пригода відбулась внаслідок винних дій посадової особи - інженера ДП «Херсонський облавтодор» ОСОБА_3, та просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 234000,00 грн.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із нормами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з абзацем 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27,03,1992р. №6 "Про практику розгляду судуми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами та доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).

Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

Згідно Довідки відповідача, наданої до матеріалів справи, ОСОБА_3 ніколи не працював у ДП «Херсонський облавтодор», ніколи не працював і не належав до облікового складу філії «Генічеська дорожньо-експлуатаційна дільниця».

Статтею 24 зазначеного Закону передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна подія сталася з їх вини.

Відповідно до статті 13 ЗУ "Про автомобільні дороги" орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження саме незадовільного стану автомобільної дороги, на якій сталася дорожньо -транспортна пригода, зокрема, акта складеного відповідним органом у порядку, встановленому чинним законодавством, а також доказів того, що саме з причин незадовільного стану дорожнього покриття сталась вказана дорожньо -транспортна пригода.

Суд також звертає увагу позивача, що в страхових актах, наданих до матеріалів справи, в розділі обставини та наслідки події зазначено: «зі слів страхувальника: рухався по трасі, зустрічний транспортний засіб, виконуючи маневр обгону, не впорався з керуванням і вчинив зіткнення з транспортним засобом страхувальника».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів існування обставин, що були б підставою для задоволення позовних вимог.

23.03.2016 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме:

1) витребувати з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (52005, с.Ювілейне, Дніпропетровської області, вул.Теплична,7) матеріали адміністративної справи № 3-175/657/14 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Вільногірськ Верхоньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1, ТОВ Компанія "Вітава" керівником регіонального представництва, за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

2) витребувати з ВДАІ м.Генічеська (Херсонська область, м.Генічеськ, вул.Леніна, 206-а) матеріали адміністративного провадження (протокол АВ2 № 116372) за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП за ч.4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_3.

Судом зазначене клопотання задоволено частково, а саме в частині витребування з ВДАІ м.Генічеська (Херсонська область, м.Генічеськ, вул.Леніна, 206-а) матеріали адміністративного провадження (протокол АВ2 № 116372) за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП за ч.4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_3.

31 березня 2016 року судом направлено до Відділення Державної автомобільної інспекції Генічеського РВ УМВС лист з проханням надати матеріали адміністративного провадження (протокол АВ2№116372) за фактом правопорушення, яке призвело до скоєння ДТП за ч.4 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_3.

Станом на день винесення рішення вищевказані матеріали до суду не надходили.

З огляду на неявку представника позивача - суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення справи, оскільки подальше відкладення призведе до порушення строків розгляду справи, передбачених ст.. 69 ГПК України. Одночасно суд звертає увагу позивача та зазначає, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі нез'явлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обов'язком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено про дату складання повного рішення.

На підставі викладених норм права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Повне рішення складено 25.04.2016р.

Суддя В.В.Литвинова