ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 р. Справа №917/118/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", АДРЕСА_1, 69005

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк", вул. Лисенко, 98, м.Полтава, 36017

про визнання недійсним третейського застереження до Договору купівлі-продажу №25/02/1 від 25.02.2015р.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 03.03.2016р.

Суть спору: Розглядається позовна заява в якій позивач просить суд визнати недійсним пункт 8.4. Договору купівлі-продажу №-25/02/1 від 25.02.2015р. укладеного між ТОВ "Інтерлінк" та ТОВ "Газ Інвест" в якому викладена третейська угода у вигляді третейського застереження.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вимоги ухвал суду від 08.02.2016р., 15.03.2016р. та 31.03.2016р. не виконав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема в обгрунтування зазначає, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів невідповідності третейського застереження вимогам ст.203 Цивільного кодексу України та просить суд відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 14.04.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, додано до справи та повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест" (покупець за договором; позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (постачальник за договором; відповідач по справі) 25.02.2015року був укладений договір купівлі-продажу № 25/02/1 (далі - Договір) (а.с.8), за умовами якого відповідач зобов"язався поставити, а позивач прийняти та оплатити в порядку та на умовах, визначених договором, льон посівний "Південна ніч" врожаю 2014року у кількості та по ціні згідно з умовами договору.

Пунктом 8.4 Договору передбачена третейська угода у вигляді третейського застереження, а саме: усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникнуть з цього Договору (правочину) або у зв'язку з ним або витікають з нього, у тому числі пов'язані з виконанням, порушенням, припиненням, дійсністю або недійсністю цього Договору, підлягають остаточному вирішенню в Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській організації «Український правовий союз» (Місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8) у відповідності з його регламентом, який є невід'ємною частиною третейського застереження. Місцезнаходження, найменування Сторін, місце і дата укладання третейського застереження, є тотожними до реквізитів, зазначених у цьому Договорі. Сторони домовились, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити тільки на підставі письмових матеріалів наданих сторонами без проведення усного слухання і виклику сторін.

В матеріалах справи наявне, рішенням Постійно діючого третейського суду при ВГО "Український правовий союз" від 29.01.2016 по справі №60/62, яким було задоволено позовні вимоги ТОВ "Інтерлінк" та стягнуто із ТОВ "Газ Інвест" заборгованість за Договором купівлі-продажу №25/02/1 від 25.02.2015, в сумі 107 625 грн. 21 коп. (80 000 - сума основного зобов'язання, 2025 грн. 21 коп. - сума 3 % річних, 25 600 грн. 00 коп. - інфляційні втрати) (а.с.47-53).

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що положення п. 8.4 Договору обмежують право ТОВ "Газ Інвест" на звернення до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів, що є незаконним. В з"язку з чим просить суд визнати недійсним пункт 8.4 Договору купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015 року в якому викладена третейська угода у вигляді третейського застереження.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) чи його частини необхідно встановити, що правочин чи його частина не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Однак, під час розгляду даної справи судом не встановлено, а Позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність третейського застереження, яке викладене в п. 8.4. Договору купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015р.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтями 2, 5 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Юридичні та фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Зокрема, у відповідності до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Аналіз наведених вище положень Закону України "Про третейські суди", свідчить про те, що цим Законом не передбачено такої обов'язкової передумови для укладення третейської угоди (або третейського застереження в договорі) як наявність між сторонами спору з цивільних або господарських правовідносин, який виник до укладення відповідної третейської угоди. Спір між сторонами може виникнути і після укладення відповідної третейської угоди, наявність якої буде підставою для передачі того чи іншого спору на вирішення третейського суду. Зокрема, за змістом ч. 6 ст. 12 Закону вже на стадії укладення господарського договору, сторони такого договору не позбавлені права включити до договору умову про розгляд спорів в третейському суді (третейське застереження) або укласти окрему письмову третейську угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, який (спір) може виникнути в подальшому під час дії договору.

Зазначені висновки підтверджуються і положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України, якими передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи договір, сторони мають на меті врегулювати взаємні цивільні права та обов'язки в певній сфері правовідносин. При цьому, на момент укладення договору, як правило, будь-які спори між сторонами з питань, що є предметом регулювання такого договору, відсутні.

Отже, помилковими є твердження Позивача, що третейське застереження, викладене в п. 8.4. Договору обмежує конституційне право сторін на судовий захист, оскільки обрання сторонами за взаємною домовленістю у встановленому порядку та визначених законодавством межах позасудового порядку вирішення спорів не може вважатися порушенням їх права на судовий захист, якщо така домовленість відповідає внутрішній волі та намірам сторін.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004р. №3-рп/2004, вказується на те, що одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

При цьому, звернення до третейського суду є одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин (абзац перший п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004).

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди") (п.п. 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008 № 1-рп/2008).

Крім того, у п.п. 4.2.3 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав, передбачене Конституцією України, не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.

Як встановлено судом, Договір купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015р. відповідає вимогам чинного законодавства, підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками, що свідчить про те, що на момент укладення договору досягли згоди, щодо істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015р. підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень. При укладенні третейського застереження сторонами додержано правил, передбачених положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди"; спірне третейське застереження викладене у п.8.4. Договору купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015р., за формою і змістом не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак позивачем не доведено наявності підстав, для визнання недійсним п.8.4. Договору купівлі-продажу від №25/02/1 від 25.02.2015р. в частині третейського застереження, у зв'язку з чим суд відмовляє у позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11 серпня 2015 року по справі № 910/28994/14.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-34, 43-44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

В зв"язку з перебуванням судді Погрібної С.В. на лікарняному повний текст рішення підписано 26.04.2016р.

Суддя Погрібна С.В.