ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.16р. Справа № 904/1460/16

За позовом Приватного підприємства "ЛЄОН", м. Дніпропетровськ

до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 390 214,00 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 06-01/16 від 06.01.2016;

від відповідача: юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № 1254/5 від 18.06.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ЛЄОН" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 390 214,00 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого спостереження за системою охоронно - тривожної сигналізації № 01/01-2015, укладеного між сторонами 01.01.2015.

Відповідач 28.03.2016 надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив з підстав передчасного звернення позивача до суду з позовом, посилаючись на те, що останній вчасно не виставих рахунків на оплату, порушивши при цьому тим самим особисто умови договору, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 29.03.2016 оголошено перерву до 19.04.2016.

05.04.2016 позивач надав пояснення, якими не погодився з доводами відповідача та повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015 між ПП "ЛЄОН" (далі - позивач, виконавець) та МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір про надання послуг з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації №01/01-2015 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого замовник здає в технічно справному стані, а виконавець приймає під спостереження систему охоронно-тривожної сигналізації встановлену на об'єктах замовника, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку № 5 до договору.

Виконавець надає послуги замовнику шляхом проведення комплексу охоронних заходів, які включають в себе:

автоматизований контроль системи охоронно - тривожної сигналізації замовника;

приймання сигналу охоронно - тривожної сигналізації на пульті централізованого нагляду (ПЦН);

при надходженні сигналу з датчиків охоронної сигналізації або тривожної кнопки на ПЦН забезпечує негайний виїзд мобільної групи на об'єкт для охорони майна замовника відповідно до встановленої інструкції (додаток № 2 до цього договору) (п.1.2 договору).

Згідно з п.4.1. договору вартість послуг технічної та тривожної охорони об'єкта зазначено в додатку №5 до цього договору, а саме сторонами узгоджено, що вартість послуг за кожний виїзд охорони на об'єкт в межах 15 хв. складає 100,00 грн, що у загальній кількості відповідно до об'єктів становить 17 700,00 грн на місяць.

Додатковою угодою від 01.01.2015 №1 до договору сторони змінили його умови та погодили, що вартість послуг виконавця на місяць складає 57 200,00 грн. У відповідності до п.3 зазначеної додаткової угоди, остання набрала чинності 15.04.2015.

Розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п.4.9. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору замовник зобов'язався своєчасно оплачувати послуги виконавця.

На виконання умов договору позивач, в межах своїх повноважень передбачених п. 2.1. договору, надавав позивачу послуги з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації на загальну суму 481 549,62 грн, що підтверджується актами наданих послуг за період січень - листопад 2015 року, у яких міститься посилання на виставлені рахунки на оплату послуг, а саме:

- в акті №9 від 31.01.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №703 від 31.01.2015;

- в акті №714 від 28.02.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №617 від 09.02.2015;

- в акті №327 від 31.03.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №650 від 12.03.2015;

- в акті №432 від 30.04.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №359 від 01.04.2015;

- в акті №919 від 31.05.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №385 від 05.05.2015;

- в акті №660 від 30.06.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №1386 від 03.06.2015;

- в акті №2505 від 31.07.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №119 від 01.07.2015;

- в акті №2372 від 31.08.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №2414 від 04.08.2015;

- в акті №2032 від 30.09.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №3919 від 01.09.2015;

- в акті №2463 від 31.10.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №2017 від 01.10.2015;

- в акті №1931 від 25.11.2015 зазначено, що він складений на підставі розрахункового документу - рахунок на оплату №2419 від 04.11.2015.

Вищевказані акти надання послуг були підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, з чого слідує, що послуги надані позивачем прийняті відповідачем без зауважень та заперечень. До того ж акти наданих послуг були складені на підставі рахунків на оплату, а тому відповідач підписавши останні, тим самим підтвердив їх отримання.

Крім того, листом №01/09 від 01.09.2015 позивач повторно направив відповідачу рахунки на оплату своїх послуг №385 від 05.05.2015; №1386 від 03.06.2015; №119 від 03.07.2015; №2644 від 31.08.2015; №3919 від 01.09.2015; №3921 від 01.09.2015. Рахунок на оплату №2419 від 04.11.2015 направлений відповідачу 12.11.2015.

В порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасності оплати наданих послуг за договором відповідач здійснив оплату наданих послуг лише частково на суму 91 335,62 грн.

Таким чином, за систематичне порушення оплати отриманих послуг у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 390 214,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №31/07-2 від 31.07.2015, у якій вимагав погашення боргу, яка залишена останнім без відповіді та виконання.

Листом №16/11 від 16.11.2015 позивач додатково повідомив відповідача про наявність боргу, натомість борг останнім не був погашений, а навпаки щомісячно збільшувався на вартість наданих послуг у наступні періоди.

25.11.2015 через неможливість оплати відповідачем наданих позивачем послуг сторони уклали додаткову угоду до договору, відповідно до п. 1, 2 якої строк надання охоронних послуг з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації закінчується 25.11.2015. Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 25.11.2015, підписаного обома сторонами, відповідачем підтверджено наявність боргу в сумі 390 214,00 грн.

Наявність у відповідача заборгованості за отримані ним послуги з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації у сумі 390 214,00 грн і стало причиною звернення позивача з цим позовом до суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову повністю з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем послуг відповідачу останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 390 214,00 грн.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати наданих послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у сумі 390 214,00 грн боргу за надані послуги.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 5 853,21 грн покладаються на відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (м. Дніпропетровськ, пр-т Дмитра Яворницького (ОСОБА_3), буд. 37, ідентифікаційний код 32082770) на користь Приватного підприємства "ЛЄОН" (м. Кіровоград, вул. Покровська, буд. 11-Д, ідентифікаційний код 34366803) - 390 214,00 грн заборгованості за надані послуги з централізованого спостереження за системою охоронно-тривожної сигналізації та 5 853,21 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.04.2016.

Суддя В.Д. Воронько