ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 5024/1941/2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від прокуратури ОСОБА_1

від позивача ОСОБА_2

від відповідача 2 - ОСОБА_3

Представники інших відповідачів в судове засідання не зявились, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

на рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.2013 року

у справі № 5024/1941/2011

за позовом прокурора Скадовського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідачів:

1)Виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області;

2)Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»;

3)Дочірнього підприємства «Санаторій для дітей з батьками «Скадовськ»

про визнання недійсним свідоцтва про право власності та рішення про видачу свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року прокурор Скадовського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до місцевого господарського суду з позовом до виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області, Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнього підприємства «Санаторій для дітей з батьками «Скадовськ» про визнання недійсними:

-свідоцтва про право власності на пансіонат з лікуванням «Скадовськ» Миколаївського відділення ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 17.03.1999р., видане ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»;

-рішення виконкому Скадовської міської ради від 26.02.1999р. № 48 «Про видачу свідоцтва на право власності на обєкти нерухомості».

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірним рішенням обєкти нерухомого майна були необґрунтовано вилучені з державної власності та передані іншій особі, яка не визнає право власності держави в особі Фонду державного майна України на вищевказане майно.

Фонд державного майна України у своїх поясненнях підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.11.2011р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2012р. позов задоволено частково, визнано недійсним рішення виконкому Скадовської міської ради від 26.02.1999р. № 48, провадження у справі щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності припинено на підставі п. 1. ч. 1 ст. 80 ГПК України.

ОСОБА_4 Вищого господарського суду України від 23.01.2013р. вказані рішення та постанова скасовані, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 11.02.2013р. справу прийнято до провадження.

ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» у своїх клопотаннях просило застосувати строки позовної давності, припинити провадження у справі.

У відзиві на позов та у додаткових поясненнях ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» зазначило про його необґрунтованість та просило у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 23.05.2013р., провадження у справі зупинялось на підставі п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України та 03.12.2013р. було поновлено.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 17.12.2013р. (суддя Соловйов К.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 13.01.2014р., позов задоволено повністю з мотивів його доведеності.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 23.01.2014р. звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2014р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відзиви на апеляційну скаргу від прокурора та інших сторін не надходили.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.04.2014р. за клопотанням ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» призначено у справі судову будівельно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, у звязку з чим провадження у справі зупинено.

18.11.2014р. та 23.02.2016р. до суду апеляційної інстанції надійшли висновки судової економічної експертизи від 31.10.2014р. №1996/1997 та судової будівельно-технічної експертизи від 15.01.2016р. №4558 відповідно.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.02.2016р. поновлено провадження у справі та призначено до розгляду.

13.04.2016р. до канцелярії суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про зупинення провадження у справі до винесення рішення Конституційним Судом України за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України щодо офіційного тлумачення положень ст. 1 ОСОБА_5 України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України».

В судовому засідання апеляційної інстанції 14.04.2016р. прокурор та позивач заперечували проти його задоволення. Вказане клопотання розглянуто судовою колегією та відхилено, оскільки тлумачення ст. 1 ОСОБА_5 України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» не впливає на розгляд даного спору по суті.

Заслухавши прокурора, представників позивача та відповідача 2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням виконкому Скадовської міської ради від 26.02.1999р. №48 за результатами розгляду листа директора пансіонату з лікуванням «Скадовськ», Скадовського БТІ, керуючись п. 10 ст. 30 ОСОБА_5 України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р., Інструкцією Держбуду України від 09.06.1998р. «Про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» вирішено Скадовському БТІ видати ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на пансіонат з лікуванням «Скадовськ», який розташований в м. Скадовськ по вул. Набережній, 1, на підставі довідки Київського міського управління статистики від 16.03.1998р. №4730 про внесення до ЄДРПОУ ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»; довідки Херсонського обласного управління статистики від 20.01.1998р. №6146 про включення до ЄДРПОУ філії ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» - пансіонату з лікуванням «Скадовськ»; свідоцтва №02583780 про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності; свідоцтва №36433761 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 15-18 т.1).

17.03.1999р. на підставі означеного рішення ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» видано свідоцтво про право колективної власності на пансіонат з лікуванням «Скадовськ», який розташований в м. Скадовськ по вул. Набережна, 1, а саме: спальні корпуса «А, О, Р, Ф, № 5», їдальня «Б», житловий будинок «B», сараї «Г, Д, Ж, З, К, Ш, Я», адмін. приміщення «Е», літній кінотеатр «Ё», навіси «Н,С», гуртожитки «П, І», гаражі «Т, Щ», котельня «Х», теплиця «Ч» трансформаторна підстанція «Ц, Ю, №4», спортивні майданчики № 1,2,7, насосна станція № 3, водонапірна вежа №5, вент. камера № 6, туалет № 8, лодочна станція № 9, огорожі (а.с. 14 т.1).

Як вбачається з листа прокуратури Скадовського району від 22.06.2011р. № 103-1390 вих. Л, санаторій діє з 1921р., будувався у різні часи, адмінбудівля 1917 р., частина спальних корпусів у 1960 рр. за кошти професійних спілок, один спальний корпус трестом «Полтавоводострой», який безоплатно передано Миколаївській раді по управлінню курортами профспілок 15.04.1983р., один спальний корпус заводом «Арсенал», котрий також безоплатно передано 19.09.1980р. Ряд приміщень, а саме: туалети, медичний корпус, котельна будувалися упродовж 80-х років за рахунок коштів оздоровчого закладу та розпорядника майна Миколаївської ради по управлінню курортами профспілок, яка підпорядкована Українській республіканській раді по управлінню курортами профспілок (а.с. 26 т.1).

За твердженням прокурора, право власності на спірне майно за ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ґрунтується лише на довідці Київського міського управління статистики від 16.03.1998р. №4730 про внесення до ЄДРПОУ ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», довідки Херсонського обласного управління статистики від 20.01.1998р. №6146 про включення до ЄДРПОУ філії ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» - пансіонату з лікуванням «Скадовськ», свідоцтва №02583780 про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності, свідоцтва №36433761 про реєстрацію платника податку на додану вартість. Зазначені документи, на думку прокурора, не свідчать про право власності на спірне майно за ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», а тому не було законних підстав щодо його оформлення за останнім, що в свою чергу призвело до незаконного вибуття спірного майна із державної власності.

Під час розгляду справи з'ясовано, що у подальшому ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» видавались Скадовською міською радою (виконкомом) інші свідоцтва про право власності на спірний об'єкт, а саме: від 17.04.2003р. серії САА №707945 (а.с. 85 т.3), від 06.03.2006р. серії САА №795948 (а.с. 86 т.3), від 12.05.2009р. серії САС №267152 (а.с. 87 т.3), які в даній справі не оспорені.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушенням прав та законних інтересів Фонду державного майна України на спірне майно з огляду на слідуюче.

ОСОБА_4 Міністрів Української РСР від 17.04.1956р. № 433 Міністерство охорони здоров'я УРСР зобов'язано прийняти від профспілкових організацій та інших міністерств, відомств перелічене в додатку майно (в т.ч. будинок відпочинку «Скадовськ» в м. Скадовськ).

ОСОБА_4 Міністрів Української РСР від 23.04.1960 р. № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР» Міністерство охорони здоровя УРСР зобовязано передати до 01.05.1960р. Українській республіканській ОСОБА_4 профспілок всі діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління. Згідно п. 2 цієї постанови майно передавалося профспілковим організаціям у відання безоплатно.

Будинок відпочинку «Скадовськ» місцезнаходження - м. Скадовськ Херсонської області значиться в переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській ОСОБА_4 профспілок Міністерством охорони здоровя УРСР (додаток №1 до постанови) - а.с. 75-82 т.1.

ОСОБА_4 ОСОБА_6 Загальної Конфедерації професійних спілок СРСР від 18.11.1990р. № 2-1а затверджено договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном від 18.11.1990р., укладений між Загальною Конфедерацією професійних спілок СРСР та Федерацією незалежних профспілок України, відповідно до умов якого за Федерацією незалежних профспілок України було закріплено перелік майна (в т.ч. будинок відпочинку «Скадовськ» в м. Скадовськ) а.с. 96-99 т.2.

ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 Української РСР від 29.11.1990р. № 506 «Про захист суверенних прав власності Української РСР» введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію ОСОБА_5 Української РСР про роздержавлення майна.

Зі змісту наведених приписів законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської ОСОБА_4 профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Указом ОСОБА_6 Верховної ОСОБА_6 України від 30.08.1991р. №1452-XII «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

Статтями 1, 2 ОСОБА_5 України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991р. №1540-XII встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України. Кабінету Міністрів України, в основному до 01.10.1991р., забезпечити перехід зазначених підприємств, установ та організацій у відання органів державного управління. Повністю закінчити цю роботу до 01.12.1991р. Майно цих підприємств передати Фонду державного майна.

ОСОБА_4 ОСОБА_6 Федерації незалежних професійних спілок України від 22.11.1991р. № II-II-I створено на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об'єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Федерація незалежних профспілок України передала, а Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» прийняло майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об'єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді з управління курортів профспілок, в обсязі і сумі згідно додатку (в т.ч. будинок відпочинку «Скадовськ» в м. Скадовськ), про що складено акт прийому-передачі майна Федерації незалежних профспілок України від 24.01.1992р. (а.с. 92-95 т.2).

Рішенням виконкому Ленінської районної ОСОБА_6 народних депутатів міста Києва від 23.12.1991р. № 971 зареєстровано ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, частка майна Федерації професійних спілок України, переданого у статутний фонд ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», становить 92,92 % розміру статутного фонду.

У той же час профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

Отже, спірний об'єкт був майновим комплексом громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 10.04.1992р. №2268-XII «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» з метою збереження майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передати тимчасово Фонду державного майна України майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій. Фонду державного майна України прийняти майно цих підприємств, установ та об'єктів до 01.05.1992р.

ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України від 04.02.1994р. №3943-XII «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Кабінету Міністрів України до 01.03.1994р. у встановленому порядку визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна. До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні.

Отже, нерухоме майно, споруди та будівлі - складові спірного комплексу нерухомого майна, що перебувало у віданні профспілок, було об'єктом права державної власності України. Передача цього майна до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не спричинила за собою зміни його форми власності. Передача майна у відання ніяким чином не є тотожною передачі майна у власність, з огляду як на різне правове значення даних форм управління майном, так і на юридичні наслідки реалізації прав на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові, що закріплено ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно з ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

На момент створення ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» спірне майно перебувало у державній власності, яке неправомірно, з огляду на відсутність згоди органу, уповноваженого управляти вказаним об'єктом державної власності (Фонд державного майна України), було передано оспореним рішенням виконкому Скадовської міської ради у власність ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

При прийнятті спірного рішення виконкомом не були враховані норми ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, приписи Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998р. № 121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998р. за № 399/2839 (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення та видачі оспореного свідоцтва), відповідно до якої тільки за заявою власника або належним чином уповноваженої ним особи здійснюється реєстрація права власності на нерухоме майно, а не за зверненням особи, у якої зазначене майно знаходиться на праві господарського відання.

ОСОБА_5 України «Про місцеве самоврядування» не містять повноважень виконавчих органів міських рад щодо можливості розпорядження державним майном. А стаття 30 цього ОСОБА_5 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає лише облік та реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форми власності.

За умовами ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Оформлення права власності на спірний комплекс нерухомого майна на іншого, крім Держави Україна, суб'єкта порушує наведені норми постанови Верховної ради УРСР від 29.11.1990р № 506, ст. 1 ОСОБА_5 України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», та тягне за собою порушення права державної власності на вказане майно, що, в свою чергу, суперечить приписам ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав рішення виконкому недійсним, а також правомірно задовольнив похідну від зазначеної вимоги, вимогу про скасування свідоцтва про право власності.

Стосовно висновків судової-економічної експертизи від 31.10.2014р. №1996/1997 та судової будівельно-технічної експертизи від 15.01.2016р. №4558, колегія суддів зазначає наступне (а.с. 182-189, 224-236 т.5).

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» із змінами і доповненнями оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів (частина п'ята статті 42 та частина друга статті 43 ГПК).

Проаналізувавши висновки проведених судових експертиз, на думку колегії суддів, останні не дають вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертами питання, ґрунтуються на припущеннях, а відтак суд апеляційної інстанції оцінює їх в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Щодо строку позовної давності суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності згідно з ст. 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись з даним позовом 05.10.2011р., прокурором подано клопотання про поновлення строків позовної давності, в якому останнім зазначено, що про обставини порушення інтересів держави прокуратурі Скадовського району стало відомо лише під час перевірки за завданням Генеральної прокуратури України №07/2/1-220 вих-258/1 ОКВ-11 від 31.05.2011р. та завданням прокуратури Херсонської області №07/1-974 вих. 11-288 ОКВ від 09.06.2011р. у червні місяці поточного року, у звязку з чим подати позов в терміни, встановлені ГПК не виявилось можливим.

Пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями встановлено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом. Згадану заяву може бути зроблено і в процесі нового розгляду справи, який здійснюється після скасування судового рішення (судових рішень) за результатами його касаційного перегляду.

ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в процесі нового розгляду справи, тобто до винесення оскарженого рішення суду заявлено клопотання про застосування строку позовної давності у відношенні заявлених прокурором позовних вимог.

За приписами п.п. 2.2., 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах. ОСОБА_5 не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Так, за умовами п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У п. 1 постанови Верховної ОСОБА_4 України від 01.11.1996р. «Про проект ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України про тлумачення ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 України «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» № 461/96-ВР доручено Фонду державного майна України разом з відповідними громадськими організаціями України до 1 квітня 1997 року провести інвентаризацію майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР станом на 24 серпня 1991 року і подати ОСОБА_7 України перелік суб'єктів, у володінні яких знаходиться це майно.

Складений на виконання цієї постанови Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради»), підписаний 14.07.1997р. заступником Голови Фонду державного майна України та першим заступником голови Федерації профспілок України, наданий судовій колегії позивачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 24.03.2016р. та залучений до матеріалів справи (а.с. 41-63 т.6), де за № 182 таким підприємством зазначено будинок відпочинку «Скадовськ». Крім того, ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» надано суду витяг з акту інвентаризації майна громадської організації Федерація профспілок України, яка станом на 24.08.1991р. знаходилась у віданні республіканських (обласних) органів управління Федерації профспілок України Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС) а.с. 32 т. 6, оригінал цього документу оглянуто судовою колегією в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.04.2016р.

Вказаними документом підтверджено, що про порушення права власності держави на спірне майно Фонд державного майна України дізнався при складанні та підписанні ще у 1997 році відповідного Переліку лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради»), однак доказів наявності об'єктивних обставин щодо неможливості реалізації права на судовий захист в межах встановлених законом строків позовної давності суду не надав.

Аналогічні висновки щодо застосування положень ст. 267 Цивільного кодексу України за встановлених обставин містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі № 3-21гс15.

Отже, позивачу задовго до проведеної прокурорської перевірки у 2011 році, було відомо про порушення прав щодо захисту яких заявлено позов у даній справі, відповідно як прокурор, так і державні органи в особі яких заявлено позов могли дізнатися про порушення свого права у відношенні спірного майна у даній справі та звернутись за судовим захистом в межах встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, посилання прокуратури на обставини такої перевірки як на момент, з якого прокуратура дізналась про порушення права позивача, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності заяви про застосування строку позовної давності лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Врахувавши відсутність поважних причин для поновлення пропущеного строку позовної давності, встановивши, що права за захистом яких прокурор звернувся до суду порушені, а позовна давність сплила, судова колегія дійшла до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи покладаються при відмові в позові - на позивача.

З урахуванням наведеної норми, з позивача в доход Державного бюджету України слід стягнути 85,00 грн. судового збору за позовом. Також з Фонду державного майна України стягується на користь ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 1218,00 грн. судового збору за апеляційний перегляд та 22118,40 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Керуючись ст. ст. 99, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 17.12.2013 року у справі № 5024/1941/2011 скасувати, у позові відмовити.

Стягнути з Фонду державного майна України на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 85,00 грн. за позовом.

Стягнути з Фонду державного майна України на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» судовий збір в сумі 1218,00 грн. за апеляційний перегляд та витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 22118,40 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази.

ОСОБА_4 апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 19.04.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран