ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" квітня 2016 р.Справа № 916/324/16

За позовом: Комунального підприємства "Одескомунтранс";

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу "Якорь";

про стягнення 28 197,13 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 15.01.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 01.03.2016р.;

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство "Одескомунтранс" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу "Якорь", в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 33 873,19 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 569 від 01.01.2011р. щодо надання послуг зі збирання, вивезення та поховання (утилізації) твердих побутових відходів, з урахуванням укладеної між сторонами до вказаного договору додаткової угоди від 01.07.2015р., в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016р. було порушено провадження у справі №916/324/16 із призначенням розгляду в засіданні суду 09.03.2016р.

Ухвалою суду від 09.03.2016р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а також неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 04.04.2016р.

18.03.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.33-37), згідно якого останній, заперечуючи проти позову, вказує, що, всупереч умов вищевказаного договору, позивачем в 2015р. фактично було встановлено лише 4 контейнери, замість 6,78 одиниць контейнерів в першому півріччі 2015р. та 6,28 одиниць в другому півріччі 2015р.

Відповідач зазначає, що станом на теперішній час він фактично сплатив вартість послуг на суму 66 547,05 грн., а повинен був, на його думку, сплатити 63 272,65 грн., у звязку із чим вважає, що існує переплата на суму 2 974,40 грн.

Відтак, Житлово-будівельний кооператив "Якорь" у поданому відзиві вказує, що заборгованість, яка заявлена до стягнення, є надуманою, з огляду на що у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні 04.04.2016р. представник позивача надав суду додаткові пояснення з уточненням позовних вимог (а.с.69-70), згідно яких позивач зазначає, що 15.01.2009р. між ним та відповідачем було укладено договір №ЖСК-064 щодо надання послуг зі збирання, вивезення та поховання (утилізації) твердих побутових відходів з терміном дії з 01.01.2009р. до 31.12.2009р.з передбаченою пролонгацією (п.7.2 договору).

Позивач вказує, що в період з січня 2009р. по грудень 2009р. ним було надано послуги відповідачу на загальну суму 73 554,00 грн. з ПДВ.

Як вказує позивач, відповідно до п. 3.3 договору відповідач повинен був оплачувати надані послуги щомісячно до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, вартість яких склала за січень-лютий 2009-6 129,50 грн., а з березня по грудень 2009р. 6 058,00 грн. з ПДВ, проте останнім з моменту укладення договору за період з січня грудень 2009р. було сплачено вартість послуг на суму 63 290,00 грн., у звязку із чим у відповідача станом на 01.01.2010р. виникла заборгованість у розмірі 9 549, 00 грн. з ПДВ.

Позивач вказує, що за період з січня по грудень 2010р. відповідач сплатив за надані послуги суму у розмірі 54 348,00 грн. з ПДВ, з огляду на що у останнього станом на 01.01.2011р. виникла заборгованість у розмірі 27 897,08 грн. з ПДВ.

В подальшому, 01.01.2011р. між сторонами було укладено новий договір № 569 щодо надання послуг зі збирання, вивезення та поховання (утилізації) твердих побутових відходів з терміном дії до 31.12.2011р. з передбаченою пролонгацією.

Позивач стверджує, що відповідач за період з 01.01.2009р. по 31.12.2015р. протягом дії вищевказаних договорів здійснював платежі за надані послуги несвоєчасно та не в повному обсязі, у звязку із чим у Житлово-будівельного кооперативу "Якорь" станом на 01.01.2012р. була заборгованість у розмірі 23 307,16 грн. з ПДВ, станом на 01.01.2013р. у розмірі 10 264,47 грн. з ПДВ, станом на 01.01.2014р. у розмірі 11 718,39 грн. з ПДВ., станом на 01.01.2015р. у розмірі 6 331,48 грн. з ПДВ.

У поданих поясненнях Комунальне підприємство "Одескомунтранс" вказує, що 01.07.2015р. між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору, згідно якої була збільшена сума договору та щомісячного платежу за послуги відповідно у розмірі 9 924,50 грн. з ПДВ,

В засіданні 11.04.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову, наполягав на відмові у їх задоволенні. Ухвалою суду від 11.04.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та у звязку із необхідністю витребування нових доказів, а також для додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 18.04.2016р.

У судовому засіданні 18.04.2016р. представник позивача надав суду чергові додаткові пояснення з уточненням позовних вимог (зменшення їх розміру) (а.с.131-133), згідно яких останній, з врахуванням часткового погашення відповідачем 18.03.2016р. заборгованості у розмірі 5 676,06 грн., просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 28 197,13 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

У поданих уточненнях позивач вказує, що з розрахунку відповідача вбачається, що він підтверджує суму заборгованості у розмірі 6631,48 грн. станом на 01.01.2015р., крім того, наголошує, що співпадають і суми до сплати за січень лютий 2015р., але з березня грудень 2015р. є розбіжності у сумах.

Позивач вказує, що відповідач безпідставно на власний розсуд щомісячно зменшував суму до сплати протягом 2015р., а також вказує, що відповідач за спірний період з березня по грудень 2015р. жодного разу не звертався до позивача щодо складання акту-претензії щодо якості наданих послуг, а тому таке зменшення сум є безпідставним.

Водночас, позивач зауважує, що поданий відповідачем до відзиву акт звірки, складений нібито станом на 01.12.2015р., в дійсності складено станом на 31.08.2015р., а останній притримував його у себе до грудня 2015р., чим порушив умови п. 10.6 договору.

Представник позивача в судовому засіданні 18.04.2016р. підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням зменшення їх розміру, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на невиконання позивачем обовязків щодо встановлення кількості контейнерів, просив суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, наданих в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, обома сторонами, як у акті звірки (а.с.58), так і у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, визнається, що станом на 01.01.2015р. у відповідача наявна заборгованість за договором у розмірі 6 331,48 грн., у звязку із чим судом не надається оцінка вказаному факту. Крім того, як встановлено судом, сторонами повністю визнається обєм виконаних робіт за січень-лютий 2015р.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо сум заборгованості за березень - грудень2015р., суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2011р. між Комунальним підприємством "Одескомунтранс" (Виробник) та Житлово-будівельним кооперативом "Якорь" (Замовник) було укладено договір № 569 (а.с.80-81), згідно якого Замовник доручає, а Виробник приймає на себе зобовязання щодо виконання послуг зі збирання, вивезення та поховання (утилізації) твердих побутових відходів, накопичених у Замовника на умовах цього договору.

Вказаний договір, згідно з додатковими угодами (а.с.126-130) був пролонгований до 31.12.2015р.

Згідно п. 2.2 договору, сума договору визначається, виходячи з кількості мешканців помноженої на норму сміттєнакопичення (2,92 м3 на рік) на одного мешканця, помноженої на вартість вивезення 1 м3 ТПВ, помноженої на кількість календарних днів, на які цей договір укладений, поділений на 365 днів, та складає на рік 72 696 грн. (6 058 грн./місяць).

Сума договору корегується в залежності від зміни кількості мешканців станом на перше число кожного місяця відповідно до чинного законодавства. Сума договору корегується також у разі зміни мінімальної заробітної плати, ростом цін на паливно-мастильні матеріали, запасні частини, інші чинники, які складають вартість вивезення 1 м3 ТПВ, а також у разі виникнення обставин, які, відповідно до ст. 652 ЦК України, сторони не могли передбачати при укладенні договору.

У разі виникнення обставин, через які виникає необхідність внесення змін до суми договору, зацікавлена сторона звертається до іншої сторони про необхідність зміни суми договору відповідно до діючого законодавства. (п.2.6 договору).

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як встановлено судом, і це не спростовано сторонами під час судового розгляду, сторони у повному обсязі узгодили істотні умови договору, зокрема ціну (п.2.2 договору та додаткової угоди від 1.07.2015р). При цьому жодна із сторін не зверталася одна до одної щодо внесення змін до договору, зокрема і в частині його ціни.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач, уклавши договір, мав обовязок сплати за послуги зі збирання, вивезення та поховання (утилізації) твердих побутових відходів у розмірі 6058 грн. на місяць з березня по червень 2015р. та у розмірі 9924,50 грн. на місяць з липня по грудень 2015р., з урахуванням укладеної між сторонами до вказаного договору додаткової угоди від 01.07.2015р.

При цьому, як було встановлено судом, у звязку із тим, що позивачем було помилково виставлено акти за червень у сумі 9924,50 грн. (а.с.49), а за липень-серпень на суму 10 718,00 грн. (а.с.50-51), ним на наступні місяці виставлено акти на відповідно зменшені суми.

Приймаючи до уваги, що доказів виконання вказаного обовязку у повному обсязі матеріали справи не містять, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення 28 197,13 грн.

При цьому посилання відповідача на те, що позивачем не було дотримано умови договору щодо відповідної кількості контейнерів, у звязку із чим ним було розраховано суми, пропорціональні кількості контейнерів, не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до п. 2.7 договору, Виробник встановлює необхідну кількість контейнерів згідно норм накопичення ТПВ. Встановлення контейнерів встановлюється актом. Визначення кількості контейнерів розраховується за формулою, встановленою у п.2.8 договору. Пунктом 2.9 договору сторони погодили, що коригування кількості і періодичності вивозу ТПВ оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору. Як вбачається з умов договору, згідно пунктів 4.1,4.2,4.3 та 4.5, Виробник зобовязаний надати Замовнику відповідно до п. 2.8 цього договору кількість контейнерів в технічно справному стані.

Виробник зобовязаний проводити щоденне спорожнення контейнерів (у разі необхідності іншої періодичності-згідно графіка, що оформляється додатком до договору). Виробник прибирає відходи, які розсипались при завантаженні .

Виробник має право не спорожняти контейнери, доступ до яких неможливий, а також контейнери, заповнені неналежним чином (не ТПВ, великогабаритним і будівельним сміттям, опалим листям перевищення норм завантаження та інше), при цьому зменшення обсягу ТПВ, що підлягає вивозу згідно з цим договором, а також суми оплати за невиконані Виробником, не з його провини послуги, не проводиться.

Згідно з п.2.12 договору замовник здійснює контроль за вивезенням ТПВ та підписує акти про надання послуг, які підтверджують виконання Виробником договірних зобовязань. Акти підписуються сторонами не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, і є підставою для оплати послуг Виробника (п.2.13).

У відповідності до п.10.4 у разі відмови Замовника від підписання актів, передбачених умовами цього договору, він зобовязаний обґрунтувати причини відмови у письмовій формі та надати їх виробнику в строк до 10 числа місяця, наступного за звітним.

У разі, якщо Замовник не надав Виробнику в строк, вказаний у п.10.4 цього договору, обґрунтовану відмову від підписання актів наданих послуг, а також не підписав акт наданих послуг, послуги вважаються наданими належним чином та у повному обсязі, а акт наданих послуг підписаним.

Крім того, згідно п. 6.1 договору, у разі невиконання Виробником зобовязань по договору з вивезення ТПВ Замовник повинен негайно письмово (по факсу) повідомити про це Виробника, який протягом 24 годин з моменту отримання повідомлення, зобовязаний вивезти ТПВ, У разі порушення зазначеного терміну оформлюється відповідний акт.

Як слідує з правової позиції відповідача, то він вважає, що позивачем не було встановлено контейнери у відповідності до необхідної кількості, що і зумовило проведення ЖБК відповідного перерахування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порушення вищенаведених умов договору не було складено у письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів, з жодними заявами про здійснення перерахунку, тощо, відповідач за період з 16.03.2015р. (а.с.122) по 15.12.2015р. (а.с.56-57) до позивача не звертався.

Крім того, умовами договору не передбачено можливості відповідного зменшення його ціни у разі не встановлення належної кількості контейнерів, а будь-яких доказів, що підтверджують невиконання позивачем умов договору щодо неналежного вивезення сміття, наявності розсипаного сміття, тобто відповідних наслідків недостатньої кількості контейнерів, матеріали справи також не містять. При цьому складені відповідачем акти за квітень-грудень 2015р. (а.с.59-68) не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів у звязку з їх складанням в односторонньому порядку без участі позивача (замовника).

До того ж суд критично оцінює посилання відповідача на те, що внаслідок неналежного виконання виробником зобовязань за договором він був вимушений самостійно прибирати територію, оскільки, по-перше, належні докази цього відповідачем надані не були, а, по-друге, норми ст. 906 ЦК України передбачають в такому випадку можливість стягнення з виконавця відповідних збитків.

Враховуючи задоволення позову Комунального підприємства "Одескомунтранс", витрати по сплаті судового збору згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Якорь" (65078, АДРЕСА_1, ) на користь Комунального підприємства "Одескомунтранс" (65031, м. Одеса, вул. Бр. Поджіо, 4, ) заборгованість у сумі 28 197 /двадцять вісім тисяч сто девяносто сім/грн.13 коп. та 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 квітня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська