ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 920/2099/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю:

прокурора - Горгуль Н.В. (службове посвідчення № 036152 від 29.10.2015р.)

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність № 08.01-27/2 від 26.02.2016р.)

представника відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 12-15 від 26.01.2016р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління майна комунальної власності Сумської міської ради (вх. №612 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2015р. у справі № 920/2099/13

за позовом Прокурора м. Суми в інтересах держави в особі позивача - Управління майна комунальної власності Сумської міської ради, м. Суми

до Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, м. Суми

про стягнення 44 389,89 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.11.2015р. у справі № 920/2099/13 (головуючий суддя Левченко П.І., суддя Лугова Н.П., суддя Яковенко В.В.) визнано недійсною частину ІІ додатку № 3 в редакції зміни №3 від 08.08.2011 року до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Л. України, 2, площею 85,2 кв.м.. Позов задоволено частково. Стягнуто з Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта на користь Управління майна комунальної власності Сумської міської ради борг у сумі 12 грн. 01 коп. В іншій частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 44377 грн. 88 коп. відмовлено. Стягнуто з Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в доход державного бюджету України судовий збір у сумі 0 грн. 18 коп.

Позивач - Управління майна комунальної власності Сумської міської ради з даним рішенням не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2015р. у справі № 920/2099/13 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Управління у повному обсязі. Скаржник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. клопотання Управління майна комунальної власності Сумської міської ради про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження. Розгляд скарги призначено на 22 березня 2016 р. о 14:30 год. Запропоновано прокурору та відповідачу надати суду відзиви на апеляційну скаргу.

21.03.2016р. на адресу суду від Сумської місцевої прокуратури надійшли пояснення в обґрунтування своєї правової позиції у справі (вх. № 3068), в яких прокурор підтримав доводи, що викладені позивачем в апеляційній скарзі, та вважає їх обґрунтованими. Зазначає, що при ухваленні рішення господарським судом не враховано, що прокурор, не оспорюючи правильності сплати після 16.04.2013р. орендної плати у розмірі 1 грн. на рік, у позові просив стягнути заборгованість за період з 01.01.2012р. до 15.04.2013р., тобто за період, коли відповідні зміни до договору ще не діяли. Крім того, прокурор вважає, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015р., оскільки вони не стосувались спору щодо внесення з 16.04.2013р. змін до договору оренди комунального майна від 01.11.1999р. № ФМ-925 в частині орендної плати у розмірі 1 грн.

Відповідач надав письмові пояснення по апеляційній скарзі (вх. № 3953 від 12.04.2016р.), в яких вважає рішення суду першої інстанції у даній справі таким, що відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а тому має бути залишеним в силі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши у судовому засіданні 12.04.2016р. прокурора та уповноважених представників сторін, які підтримали свої правові позиції у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено господарським судом першої інстанції, 01.11.1999 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області (орендодавцем) та Сумським поштамтом Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта (орендарем) був укладений договір оренди державного майна № 128, згідно пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 85,2 кв.м. по вул. Л. Українки, 2 у м. Суми. Факт передачі орендодавцем орендареві згаданого приміщення підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.11.1999 року (том 1 аркуші справи 14-18).

У звязку з переходом на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2001 року у справі № 4230-9/221 права власності на вказані нежитлові приміщення до комунальної власності територіальної громади міста Суми, 10.04.2003 р. між Управлінням та УДППЗ "Укрпошта" в особі Сумської дирекції було укладено зміни № 1 до договору оренди державного майна № 128 від 01.11.1999 р., змінено його номер на № ФМ-925 та викладено в новій редакції. Орендодавцем за цим Договором є Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради (том 1 аркуші справи 19-21).

В подальшому, 16.01.2010 р. між позивачем та відповідачем укладено зміни № 2 до договору оренди № ФМ-925 (том 1 аркуші справи 7-10).

Відповідно до п. 4.1 договору в редакції зі змінами від 16.01.2010 р. орендна плата за обєкт оренди розраховується на підставі діючої Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої відповідним рішенням Сумської міської ради. Базова ставка орендної плати встановлюється відповідним рішенням Сумської міської ради.

Також, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі 08.08.2011 р. було укладено Додаток № 3 "Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна" до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 р. Згідно з зазначеним розрахунком, відповідно до пункту 1 рішення Сумської міської ради від 27.07.2011 р. № 696-МР, встановлено орендну плату в розмірі 1,00 грн. на рік на строк з 01.08.2011 р. по 31.12.2011 р. Пункт 10.1 Договору сторони виклали в наступній редакції: 10.1. Строк дії договору встановлюється до 16 січня 2012 року (том 1, аркуш справи 11). Це визначено у частині І додатку № 3 в редакції зміни № 3 до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року і саме такий розмір річної орендної плати (1 грн. в рік) господарський суд визначив таким, що відповідає статті 6 Закону України Про державну підтримку засобів інформації та соціальний захист журналістів.

Водночас, у частині ІІ додатку № 3 в редакції зміни № 3 до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Л. Українки, 2, площею 85,2 кв.м. (том 1, аркуш справи 12) визначено розмір місячної орендної плати за січень 2012 року в сумі 2168,83 грн.+20% ПДВ, а також те, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Предметом даного позову (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вх. № 14052 від 26.11.2015р., том 3 аркуші справи 52-53) є стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 44389,90 грн. за період з 01.02.2011р. по 01.04.2013р. за Договором оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 р. (зі змінами), яка складається з суми 12,51 грн. за період з 01.02.2011р. по 01.12.2011р. та 44377,39 грн. за період з 01.01.2012р. по 01.04.2013р. Дана заборгованість по орендній платі розрахована позивачем за формулою та у відповідності до умов розрахунку, що зазначені у частині ІІ додатку № 3 в редакції зміни № 3 до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог та приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд (під час нового розгляду справи) виходив з того, що оскільки діяльність позивача підпадає під дію Законів України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", і позивач здійснює підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, тому він має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що і бюджетні установи, зі сплатою оренди в розмірі 1 грн. на рік, і це право підприємства звязку прямо і без обмежень передбачене частиною третьою статті шостої Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів".

В основу таких висновків суду щодо розміру річної орендної плати у розмірі 1 грн. на рік за оренду нерухомого майна підприємствами звязку, які здійснюють підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, судом першої інстанції покладено правові позиції, що викладені у постанові Вищого господарського суду України від 11 червня 2015 року у справі № 920/55/14, у постановах Верховного Суду України від 29 квітня 2015 по справі № 920/48/14 та від 27 травня 2015 року у справі № 920/49/14 у подібних правовідносинах між тими ж сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач протизаконно та всупереч вимогам статті 6 Закону України Про державну підтримку засобів інформації та соціальний захист журналістів визначив розмір місячної орендної плати за січень 2012 року в сумі 2168,83 грн.+20% ПДВ, а також розрахував розмір орендної плати за кожний наступний місяць, скоригувавши розміри місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, як то передбачено частиною ІІ додатку № 3 до договору оренди № ФМ-925 в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року.

Однак, встановивши те, що повязана з предметом спору частина ІІ додатку № 3 до договору № ФМ-925 (в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року) суперечить законодавству, яким прямо та чітко визначено розмір орендної плати за оренду нерухомого майна для відповідача в 1 гривню на рік, господарський суд визнав цю частину Договору недійсною в порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на визнання недійсною частини ІІ додатку № 3 до договору оренди № ФМ-925 в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року щодо розміру орендної плати, яку має сплатити відповідач позивачеві з 01.01.2012 року, господарський суд Сумської області встановив, що зобовязання відповідача щодо сплати позивачеві орендної плати, нарахованої починаючи з 01.01.2012 року і не сплаченої на даний час, припиняються на майбутнє, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача у даній справі по стягненню заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2012 року по 15.04.2013 року в сумі 44377,88 грн. не підлягають задоволенню. Разом з цим, при перевірці наданого позивачем розрахунку позовних вимог судом першої інстанції зясовано, що станом на 31.12.2011 року відповідач мав заборгованість перед позивачем по орендній платі в сумі 12,51 грн., з яких нараховану у грудні 2011 року суму орендної плати у розмірі 0,50 грн. за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року (за шість місяців) відповідач сплатив у січні 2012 року, а тому суд визнав правомірними та обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за період з 01.02.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 12 грн. 01 коп.

Розглядаючи повторно справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, здійснивши правовий аналіз всіх матеріалів справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне підтримати дану правову позицію суду першої інстанції, оскільки при розгляді даної справи господарським судом правильно встановлені обставини, що мають значення для її правильного вирішення, надано вірну юридичну оцінку доводам сторін та правильно вирішено спір відповідно до закону.

Аналізуючи встановлені обставини справи, надаючи власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку матеріалів справи, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності - є органи місцевого самоврядування.

10.04.2003 р. між Управлінням та УДППЗ "Укрпошта" в особі Сумської дирекції було укладено зміни № 1 до спірного договору оренди державного майна № 128 від 01.11.1999 р., змінено його номер на № ФМ-925 та викладено в новій редакції. Орендодавцем за цим Договором є Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради. Орендарем за цим Договором є відповідач у даній справі.

Порядком передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Суми, затвердженим рішенням Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 896-МР, визначено, що орендодавцем комунального майна є уповноважений орган Сумської міської ради - управління майна комунальної власності Сумської міської ради.

Відповідно до пунктів 2.2.3, 2.2.4 Статуту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 09 квітня 2010 року № 176, одним із видів додаткової діяльності підприємства відповідача є розповсюдження періодичних друкованих видань по передоплаті або продаж їх у роздріб. Такі ж положення щодо цього виду діяльності містяться і в положенні про Сумську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

У відповідності до положень частини 2 статті 2 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" норми цього Закону поширюються також на телерадіоцентри та підприємства поліграфії і зв'язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність цих засобів масової інформації.

Разом з цим, статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статтею 6 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" не передбачено необхідності узгодження у договорі оренди цільового призначення орендованого майна за кожним із видів господарської діяльності.

Поширення заходів державної підтримки засобів масової інформації на підприємства зв'язку пов'язано лише зі здійсненням підприємствами зв'язку діяльності з розповсюдження періодичних друкованих видань, що зазначені у частинах першої та третьої статті шостої Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів".

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" передбачено, що засобам масової інформації у встановленому порядку передаються у безстрокову оренду приміщення загальнодержавної і комунальної власності, якими вони користуються для здійснення виробничої діяльності. Державні та комунальні телерадіоорганізації, редакції державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємства зв'язку, що їх розповсюджують, користуються орендою та послугами поштового, телеграфного і телефонного зв'язку в порядку та за тарифами, встановленими для бюджетних організацій.

В пункті 10 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров'я, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, державними та комунальними телерадіоорганізаціями, редакціями державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємствами зв'язку, що їх розповсюджують, Товариством Червоного Хреста України та його місцевими організаціями, асоціаціями органів місцевого самоврядування із всеукраїнським статусом, а також інвалідами з метою використання під гаражі для спеціальних засобів пересування становить 1 грн.

Аналогічна норма міститься і в Методиці розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженій рішенням Сумської міської ради від 23.06.2010 року № 3964-МР, що діяла на момент укладення сторонами зміни № 3 до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року та додатку № 3 в редакції зміни № 3 до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач здійснює підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, і його діяльність таким чином підпадає під дію Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" та Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", тому відповідач має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що і бюджетні установи, зі сплатою оренди в розмірі 1 грн. на рік.

Таке право підприємства звязку прямо і без обмежень передбачене частиною третьою статті 6 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" (постанови Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 920/48/14, від 13.05.2015 у справі № 920/55/14, від 27.05.2015 у справі № 924/1134/14, від 27.05.2015 у справі № 920/49/14).

Вказані розяснення також містяться у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. № 01-06/1837/15 (пункт 7).

Згідно з частиною третьою статті 82 Господарського процесуального кодексу України, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, суди зобовязані враховувати зазначені висновки Верховного Суду України.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 11128 Господарського процесуального кодексу України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з таких підстав, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вищенаведені норми та правові позиції Верховного Суду України, також дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції вважати, що частина ІІ додатку № 3 до договору № ФМ-925 (в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року) Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Л. Українки, 2, площею 85,2 кв.м. (том 1, аркуш справи 12), якою визначено розмір місячної орендної плати за січень 2012 року в сумі 2168,83 грн.+20% ПДВ та алгоритм подальшого розрахунку розміру місячної орендної плати, є такою, що прямо суперечить законодавству. Правові підстави для збереження правочину в силі в цій частині у суду апеляційної інстанції також відсутні.

З огляду на приписи процесуального закону, зокрема, пункту 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю або у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Цієї нормою процесуального права передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству, тобто, в тому випадку, коли визнання недійсним договору не є предметом позову і позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним в силу наведеної вимоги.

При цьому, застосування даної норми господарським судом при прийнятті рішення можливе у разі одночасної наявності таких умов: пов'язаність оспорюваного договору з предметом спору та невідповідність (суперечність) вказаного договору законодавству.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд у будь-якому випадку повинен перевірити правомірність цього договору.

Вказаної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїх постановах від 09.12.2003 року у справі № 32/206 та від 20.01.2004 року у справі № 8/113-2003.

Передбачені пунктом 1 частини першої 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України дії вчиняються судом за власною ініціативою, якщо буде встановлено, що зміст договору, повязаного із предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (пункт 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів господарських договорів недійсними» від 29.05.2013р. № 11).

Колегія суддів вважає, що господарський суд Сумської області, встановивши, що зміст договору суперечить чинному законодавству, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, скористався наданим йому правом і обґрунтовано визнав недійсною частину ІІ додатку № 3 до договору оренди № ФМ-925 в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року щодо розміру орендної плати за власною ініціативою, а тому доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції вийшов за межі позову, визнавши договір частково недійсним, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Також, необхідність прийняття судом рішення про визнання з власної ініціативи недійсним спірного Договору в зазначеній частині, що повязана із предметом спору, повністю відповідає вимогам частини четвертої статті 13 Конституції України та статті 20 Господарського кодексу України, якими закріплено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів усіх субєктів права власності і господарювання, оскільки за всіма обставинами даної справи, частина ІІ додатку № 3 до договору № ФМ-925 (в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року) Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Л. Українки, 2, площею 85,2 кв.м., не відповідає вимогам закону.

Крім того, згідно частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

З урахуванням змісту статей 236 Цивільного кодексу України і частини третьої статті 207 Господарського кодексу України зобовязання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

На відміну від частини першої, якою визначається загальне правило про недійсність нікчемних та оспорюваних правочинів з моменту їх вчинення, у частині другій статті 236 Цивільного кодексу України враховуються особливості застосування правових наслідків недійсності укладених правочинів, за якими передбачаються права та обов'язки на майбутній період. Відповідно припиняється можливість настання їх у майбутньому. Подібна норма закріплена також в частині третій статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою у разі, якщо зобов'язання може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. У разі визнання правочину недійсним необхідність застосування частини 2 статті 236 Цивільного кодексу України може виникнути лише у тому разі, коли на момент судового розгляду не відбулося виконання умов правочину, а якщо таке відбулося, то правочин має вважатися недійсним з моменту його вчинення.

Отже, хоча за загальним правилом угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту укладення, проте якщо з її змісту випливає, що її може бути припинено лише на майбутнє, угода визнається недійсною і припиняється на майбутнє. З огляду на характер такого виду угоди, як оренда, договір оренди належить до категорії договорів, за якими відновити сторони у первинне положення неможливо, оскільки факт користування майном річ безповоротна, тобто повернути користування майном у натурі неможливо. Отже, у такій ситуації припинення угоди, визнаної судом недійсною, відбувається на майбутній час. Разом з тим, якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 Цивільного кодексу України можливість настання таких прав та обов'язків у майбутньому припиняються.

Зі змісту спірного Договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (користування за договором оренди вже здійснене), тому господарський суд першої інстанції, маючи достатньо правових підстав одночасно з визнанням частини Договору недійсною, вірно зазначив, що зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати, нарахованої починаючи з 01.01.2012р. і не сплаченої на даний час, припиняються на майбутнє. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним.

Також, в даному випадку виникла спірна ситуація, за якої суд першої інстанції правильно вирішив визнати недійсним частину ІІ додатку № 3 до договору оренди № ФМ-925 в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року щодо розміру орендної плати і припинити на майбутнє зобовязання відповідача щодо сплати позивачеві орендної плати, нарахованої починаючи з 01.01.2012 року і не сплаченої на даний час, оскільки позовні вимоги обґрунтовані саме цією частиною Договору, на момент судового розгляду не відбулося виконання даної умови правочину, а користування приміщенням за договором оренди вже відповідачем здійснене.

Вказані висновки зроблені судами з урахуванням пункту 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна, згідно з яким господарський суд визнаючи договір оренди недійсним, повинен серед іншого встановити обставини, повязані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобовязання за цим договором.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків жодним чином не спростовують.

Враховуючи всі матеріали справи в їх сукупності, беручи до уваги приписи чинного законодавства, які в даному випадку регулюють правовідносини сторін, а також з огляду на законний висновок суду першої інстанції щодо визнання недійсною частини ІІ додатку № 3 до договору оренди № ФМ-925 в редакції зміни № 3 від 08.08.2011 року, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано і правильно відмовлено у позові про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2012 року по 15.04.2013 року в сумі 44377,88 грн.

Натомість, станом на 31.12.2011 року, згідно розрахунку позивача, відповідач мав заборгованість перед позивачем по орендній платі в сумі 12,51 грн., з яких нараховану у грудні 2011 року суму орендної плати у розмірі 0,50 грн. за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року (за шість місяців) відповідач сплатив у січні 2012 року і, таким чином, правомірними та обґрунтованими є позовні вимоги у даній справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за період з 01.02.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 12 грн. 01 коп.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що рішенням Господарського суду Сумської області від 05.05.2014 року у справі № 920/2152/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.07.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2014 року було відмовлено відповідачеві в задоволенні його позовних вимог до позивача про визнання недійсною частини ІІ додатку № 3 Розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна до договору оренди № ФМ-925 від 01.11.1999 року в редакції зміни № 3 до розрахунку від 08.08.2011 року, не впливає на встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини даної справи, а також на висновки Верховного Суду України по справам № 920/48/14, № 920/55/14, № 920/49/14, оскільки ці постанови є обовязковими для господарського суду під час нового розгляду даної справи і містять обовязкові для господарського суду висновки щодо спірних правовідносин.

Згідні із статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, а також наведено мотиви, за наявності яких підстави для відступлення від правової позиції, викладеної у вищезазначених постановах Верховного Суду України, відсутні.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Підсумовуючи вищезазначене, рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2015р. у справі № 920/2099/13 залишається без змін, а апеляційна скарга Управління майна комунальної власності Сумської міської ради задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги судовий збір за її розгляд на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління майна комунальної власності Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.11.2015р. у справі № 920/2099/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.