ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 р. Справа №917/386/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради,

пров. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 36008

про стягнення 8 455,35 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 8 455,35 грн., з яких 7 277,56 грн. - основного боргу; 1177,79 грн. - пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за укладеним між сторонами 01.09.2013р. договором оренди №1Р-507/1 торговельного місця №507 сектору 1 загальною площею 4 кв.м.

13.04.2016 р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій остаточно просить суд стягнути з відповідача 3521,40 грн. основного боргу за період з січня 2015 року по березень 2016 року включно та 776,99 грн. пені за період з 25.12.2014 року по 12.04.2016 року.

Судом враховано рекомендації викладені в постанові Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", де вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення 3521,40 грн. основного боргу за період з січня 2015 року по березень 2016 року включно та 776,99 грн. пені за період з 25.12.2014 року по 12.04.2016 року.

Відповідач в судове засідання вдруге не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 15.03.2016р. та ухвалі про відкладення розгляду справи від 29.03.2016 р. не виконав. Ухвали, що направлялись відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та яка відповідає адресі, вказаній у Витягу з ЄДР ЮО та ФОП, повернулись до суду з відміткою поштового відправлення "за закінченням терміну зберігання"

Згідно рекомендації, викладеної у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких у разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив, що 01.09.2013 року між Комунальним підприємством "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (надалі Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі Орендар, відповідач) було укладено договір оренди №1Р-507/1 торговельного місця №507 сектору-1, яке розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34 "А" (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору (пункт 2.2) Орендодавець (позивач) зобов'язаний передати орендареві в тимчасове платне користування об'єкт оренди, а Орендар (відповідач), у свою чергу, зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати Орендодавцю орендну плату (пункт 3.2), котра становить 234,76 грн. на місяць (п. 4.1).

Позивач у позові зазначає, що протягом дії Договору позивач свої обов'язки виконує належним чином.

Так, на виконання п. 2.2 Договору, позивачем передано відповідачу в тимчасове платне користування торговельне місце №507 сектору - 1, загальною площею 4 кв. метрів, яке розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34"А", для провадження торгівельної діяльності.

Пунктами 4.1-4.2 Договору передбачено, що орендна плата за місяць оренди у розмірі 234,75 грн. вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

Позивач посилається на те, що відповідач свої обов'язки в частині своєчасної сплати орендної плати, передбачені п. 3.2 Договору, належним чином не виконує. Вказане призвело до виникнення заборгованості за період з 31.03.2013 р. по 31.12.2015 р., яка становить 7 981,84 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 3521,40 грн. основного боргу та 776,99 грн. пені.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір від 01.09.2013 р. №1Р-507/1 оренди торговельного місця, тобто виникли правовідносини, що випливають із договору найму (оренди).

Згідно з статтею 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 статті 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач доказів сплати орендної плати за договором оренди від 01.09.2013р. №1Р-507/1 за період з січня 2015 р. по березень 2016 р. у розмірі 3 521,40 грн. суду не надав, обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не спростував.

За даних обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 3 521,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.4. зазначеного вище договору у разі несвоєчасної оплати Орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення Орендарем з оренди торгівельного місця, останні сплачує Орендодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми заборгованості за кожен день такої несплати. Сплата пені не звільняє Орендаря від виконання своїх зобов'язань по даному договору.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено розрахунок пені здійснений позивачем та встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення пені у розмірі 776,99 грн. за період з 25.12.2014 р. по 12.04.2016 р. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 36008, ідент.номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради (пров. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002, код 30191518) 3 521,40 грн. основного боргу, 776,99 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складено 15.04.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.