ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 914/3982/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 26.01.2016р., №2302-вих-149

на рішення господарського суду Львівської області від 13.01.2016р.

у справі № 914/3982/15

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Пустомитівський район, Львівська область,

про стягнення 13738,07 грн. та зобов'язання повернути об'єкт оренди,

представники сторін:

- від позивача - не з'явився;

- від відповідача - ОСОБА_3,

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України учасникам судового процесу роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.01.2016р. у справі №914/3982/15 (суддя Запотічняк О.Д.) відмовлено в задоволенні позову Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання повернути об'єкт оренди та стягнення 13738,07 грн. неустойки.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачу впродовж місяця з моменту закінчення строку дії договору направлялася заява про припинення договірних стосунків, а отже, договір оренди №Ш-8157-12 від 21.02.2012р. продовжив строк своєї дії. З огляду на викладене, вимоги позивача про повернення майна у зв'язку з закінченням строку дії договору та про стягнення неустойки є безпідставними.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - УКВ ДЕП ЛМР) оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що при прийнятті рішення суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначив, що подані ним копії поштової квитанції від 17.03.2015р. та реєстру рекомендованої поштової кореспонденції від 17.03.2015р., які підтверджують факт направлення повідомлення про припинення договірних стосунків №2302-вих-748 від 16.03.2016р. є належним чином засвідченими, відповідають вимогам ст.ст. 32, 36 ГПК України, а тому є належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, фізична особа-підприємець (надалі - ФОП) ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач зазначив, що після закінчення терміну договору оренди він не отримав від позивача жодного повідомлення про припинення чи зміну умов договору оренди та продовжував користуватися приміщенням і сплачувати орендну плату відповідно до умов договору, у зв'язку з чим вважає, що договір є продовженим на тих самих умовах і на той самий термін. Крім того, відповідач вважає, що в силу вказівки закону, а саме положень ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди слід вважати таким, що укладений на 5 років.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 89). Оскільки в справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи та зважаючи на те, що позивач свою позицію виклав в апеляційній скарзі та у поясненнях, наданих в попередньому судовому засіданні, судова колегія вважає за можливе завершити розгляд апеляційної скарги без представника позивача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

21.02.2012 р. між УКВ ДЕП ЛМР (орендодавецем) та ФОП ОСОБА_2 (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-8157-12 (надалі - договір оренди, а.с. 13) за умовами якого орендодавець, на підставі наказу управління комунальної власності від 23.11.2011р. №381-О та договору оренди від 19.09.2008 р. №Ш-6611-8 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно -об'єкт оренди, що знаходиться на балансі Львівського комунального підприємства "Тополя-406". Об'єктом оренди є нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв. м.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди, термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 21 лютого 2012 року до 19 лютого 2015 року включно.

В матеріалах справи наявна копія повідомлення №2302-вих-748 від 16.03.2015 р., відповідно до якого УКВ ДЕП ЛМР звернулось до ФОП ОСОБА_2 з інформацією про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність орендарю протягом 15 днів повернути балансоутримувачу об'єкт оренди згідно з актом приймання-передачі та погасити наявну заборгованість зі сплати орендної плати за користування приміщеннями.

Оскільки орендар приміщення не повернув, орендодавець звернувся до господарського суду із позовом про зобов'язання його повернути об'єкт оренди та сплатити 13738,07 грн. неустойки, відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Згідно ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.1 договору оренди, його термін дії визначений на 2 роки 364 дні з 21 лютого 2012 року до 19 лютого 2015 року включно. В п. 4.3 договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічні положення містяться у ст. 764 ЦК України, відповідно до яких якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на повідомлення про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору за №2302-вих-748 від 16.03.2015 р. У вказаному повідомленні міститься вказівка орендарю протягом 15 днів повернути об'єкт оренди балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі та погасити наявну заборгованість зі сплати орендної плати за користування приміщеннями.

Як доказ надсилання вказаного повідомлення позивач надав належним чином засвідчені копії поштової квитанції від 17.03.2015р. (а.с. 47) та реєстру рекомендованої поштової кореспонденції від 17.03.2015р. (а.с. 48). В той же час, відповідач стверджує про неотримання ним повідомлення №2302-вих-748 від 16.03.2015 р.

Тобто, при вирішенні даного спору про повернення об'єкту оренди і стягнення неустойки, ключове значення має встановлення факту надсилання УКВ ДЕП ЛМР повідомлення про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору, який ФОП ОСОБА_2 ставить під сумнів.

Відповідно до ст. 36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 36, 43 ГПК України, зважаючи на важливість встановлення факту направлення позивачем повідомлення про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору на адресу ФОП ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано зобов'язав УКВ ДЕП ЛМР надати суду оригінали поштової квитанції від 17.03.2015р. та копію реєстру рекомендованої поштової кореспонденції від 17.03.2015р. (а.с. 50).

Позивач, посилаючись на відсутність витребуваних судом оригіналів документів, не надав таких ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, а в апеляційній скарзі не зазначив причин неподання ним цих доказів. В свою чергу, не надавши суду для огляду оригінали відповідних документів, на які він покликається, позивач тим самим належним чином не довів тієї обставини, що заява про припинення договірних стосунків була ним направлена впродовж місяця з моменту закінчення строку дії договору.

Зважаючи на недоведеність позивачем факту направлення ним заяви про припинення договірних стосунків впродовж місяця з моменту закінчення строку дії договору, строк дії договору оренди №Ш-8157-12 від 21.02.2012р. в порядку п.4.3 договору вважається продовженим. Крім цього, в матеріалах справи містяться докази виконання ФОП ОСОБА_2 умов договору оренди після 19.02.2015р., а саме ним продовжується сплата орендної плати, яка приймається орендодавцем (а.с. 27-37).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про повернення майна у зв'язку з закінченням строку дії договору та про стягнення неустойки є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 13.01.2016р. у справі №914/3982/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 15.04.2016р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.