КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа№ Б22/144-10/8

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Буравльова С.І.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від боржника - арбітражний керуючий Мегеря А.В. (ліквідатор),

від ПП "Вау-11" - Дишлюк О.О.,

від ТОВ "Мульті Фінанс" - Шевчук О.М. (директор),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2016 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма"

до Приватного підприємства "Вау-11"

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

в межах справи № Б22/144-10/8

за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2016 у справі № Б22/144-10/8 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма" - арбітражного керуючого Мегері А.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель виробничо-складської бази від 27.12.2011, поданої в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма" залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ліквідатор боржника звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2016, прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу комплексу будівель виробничо-складської бази від 27.12.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Плазма" та Приватним підприємством "Вау-11".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу боржника, розгляд справи призначено на 05.04.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному був проведений повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2016 у справі № Б22/144-10/8 передано на розгляд колегії суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Алданова С.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу.

05.04.2016, 12.04.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників провадження, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 р. № 2343-XII (Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Київської області від 18.08.2010 у справі №Б22/144-10 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Плазма" банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

24.11.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Плазма" в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Янчука О.М. (замовник) та Товарною біржею "Іннекс" (виконавець) укладено договір №1 доручення на організацією аукціону (відкритих торгів), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець організувати продаж майна, яке перебуває на балансі банкрута ТОВ "Плазма", що визначене у "Замовленні на продаж майна", яке є невід'ємною частиною цього договору.

27.12.2011 Товарною біржею "Іннекс" проведено аукціон з продажу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: 08320, Київська область, Бориспільський район, с. Велика Олександрівка, вул. Леніна, буд. №121, а саме: Лот №1: Будівлі першої черги виробничо-складської бази: виробничий цех №1, Д-ІІ, площею 4624,2 кв.м; побутовий корпус №1, Б-ІІІ, площею 392,4 кв.м; побутовий корпус №2, В-ІІІ, площею 718,1 кв.м; склад №1, З-І, площею 2318 кв.м; склад №2, Г-І, площею 2291,5 кв.м; котельня, Ж-І, площею 74,8 кв.м; прохідна, К-ІІ, площею 49,2 кв.м. Об'єкти ІІ-ї черги виробничо-складської бази: адміністративний корпус, А-ІІІ, площею 2371,9 кв.м; трансформаторна підстанція, в 1, площею 64,5 кв.м складу №3, З-І, площею 1271,9 кв.м; складу №4, К-І, площею 6540,2 кв.м; цех №2, Б-І, площею 1771,3 кв.м, будівля технічного огляду автомобілів, Ж-І, М-ІІ, площею 840,4 кв.м; надбудова над пожрезервуарами, О-ІІ, площею 372,9 кв.м; КПП-3, Н-ІІ, площею 10,8 кв.м.

Зазначене майно реалізоване на підставі постанови Господарського суду Київської області від 18.08.2010 у справі №Б22/144-10 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма" банкрутом.

За результатами проведеного аукціону переможцем став покупець під №2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАУ-11", якому надано право придбання об'єкту за ціною 13 324 370 грн., без ПДВ., що підтверджується протоколом аукціону №1 від 27.12.2011.

27.12.2011 на підставі зазначеного протоколу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Плазма" (продавець) та Приватним підприємством "ВАУ-11" (покупець) укладено договір купівлі-продажу спірного майна, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є. та зареєстровано в реєстрі правочинів за №7577.

На виконання зазначеного договору купівлі-продажу продавець передав у власність покупця спірне майно, а покупець сплатив продавцю кошти у розмірі 13 324 370 грн., що підтверджується копіями банківських виписок про перерахування коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону про банкрутство, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Колегія суддів зазначає, що згідно вимог Закону про банкрутство майно банкрута має реалізовуватися виключно на конкурентних засадах, а саме на відкритих торгах або на аукціоні.

Частиною 10 ст. 30 Закону про банкрутство встановлено, що продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

В обґрунтування своїх вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, ліквідатор посилається на неузгодження сторонами істотної умови договору, а саме у договорі не визначено кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований предмет купівлі-продажу - нерухоме майно. На думку ліквідатора, оспорюваний договір купівлі-продажу укладено всупереч ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним згідно ст. 215 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами оспорюваного договору узгоджено, що комплекс будівель має загальну площу 23 712,20 кв. м та розташований на земельній ділянці загальною площею 3,935, яка перебуває у продавця в оренді на підставі договору, посвідченого Кузьміченком А.П., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 15.04.2003 за № 11. Після набуття покупцем права власності на комплекс будівель до нього переходить право на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно. При цьому покупець самостійно, в порядку встановленому чинним законодавством України, вирішує питання щодо набуття та оформлення права користування, оренди купівлі такої земельної ділянки.

Відповідно до частини шостої статті 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Згідно з частиною другою статті 377 Цивільного кодексу України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Оспорюваний договір не містить умови, що визначає кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно та підлягає відчуженню на користь покупця.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вимоги статті 1 ГПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку господарського судочинства підлягає захисту саме порушене право, колегія суддів відзначає, що ліквідатор боржника не довів за допомогою належних та беззаперечних доказів порушення прав боржника або кредиторів у зв'язку з відсутністю у договорі купівлі-продажу виробничо-складської бази зазначеної умови (кадастровий номер земельної ділянки), а також не визначив у чому саме полягає порушення законних прав боржника.

Враховуючи, що порушення прав боржника при укладенні оспорюваного договору не доведено ліквідатором та під час розгляду справи не встановлено судом, в задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу від 27.12.2011 належить відмовити.

До вказаного висновку також обґрунтовано дійшов і суд першої інстанції, відмовивши ліквідатору у задоволенні заяви ліквідатора про визнання договору недійсним в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2016 у справі № Б22/144-10/8 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова