ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року Справа № 904/10031/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. - доповідача,

суддів: Кузнецової І.Л., Сизько І.А.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від скаржника: Левченко Ю.В. представник, довіреність №592 від 15.10.2015р.;

від позивача: Колошин В.П. представник, довіреність №б/н від 16.01.2016р.;

від відповідача: представник у судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2014 року у справі №904/10031/13

за позовом Steel eurotrade corporation limited, London, Great Britain

до товариства з обмеженою відповідальністю "Наукова виробничо-комерційна фірма "Вест-Пром", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 6 702 225 доларів США.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Steel eurotrade corporation limited (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Наукова виробничо-комерційна фірма "Вест-Пром" (надалі - ТОВ "НВКФ "Вест-Пром") про стягнення з останнього на свою користь 6 702 225 доларів США як 100% передоплати за контрактом №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, укладеним між сторонами, яку відповідачем (покупцем) не було перераховано на банківський рахунок позивача як постачальника сталі оцинкованої у визначений контрактом строк.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2014 року, з врахуванням ухвал про виправлення описок від 13.01.2014 року, у справі №904/10031/13 позов задоволено; з ТОВ "НВКФ "Вест-Пром" на користь Steel eurotrade corporation limited стягнуто 6 702 225 доларів США; з ТОВ "НВКФ "Вест-Пром" в доход Державного бюджету України стягнуто 68 820 грн. судового збору.

Судове рішення обґрунтоване встановленням обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язання перед позивачем щодо своєчасної передоплати за товар (сталь оцинковану) грошових коштів в сумі 6 702 225 доларів США, що відповідає розміру заявлених позовних вимог.

19.02.2015 року публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (надалі - ПАТ "Банк Кредит Дніпро"), яке не брало участі у даній справі, однак, вважаючи, що у зв'язку із прийняттям вищезазначеного рішення місцевий господарський суд вирішив питання про його права та обов'язки як конкурсного кредитора у справі №904/10044/13 про банкрутство ТОВ "НВКФ "Вест-Пром" (відповідача у даній справі) з грошовими вимогами на суму 34 884 827 грн. 08 коп., звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою, якою просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2014 року у справі №904/10031/13 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що задоволення кредиторських вимог Steel Eurotrade Corporation Limited на суму 57 325 727 грн. 46 коп., заявлених у справу про банкрутство відповідача, що ґрунтуються на оскаржуваному рішенні суду про стягнення з ТОВ "НВКФ "Вест-Пром" передоплати за контрактом на поставку товару №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, який було визнано недійсним в межах справи про банкрутство №904/10044/13 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2014 року (залишена без змін касаційною інстанцією), призведе до зменшення обсягу кредиторських вимог ПАТ "Банк Кредит Дніпро", які можуть бути задоволені за наслідками здійснення ліквідаційної процедури відповідача в порядку черговості, визначеної положеннями ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року, чинній з 19.01.2013 року).

В процесі перегляду справи в апеляційному порядку ПАТ "Банк Кредит Дніпро" подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на ч. 4 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Сторони проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають їх необґрунтованими та безпідставними.

Позивач також заперечує проти задоволення клопотання апелянта щодо припинення провадження у справі.

Відповідач на виклик суду не з'явився, ним подано клопотання, яким він просить апеляційний господарський суд звернутись до іноземного суду с судовим дорученням про надання правової допомоги щодо роз'яснення питання застосування положення ч.2 ст. 49 Британського Sale of Goods Act 1979 (закон про купівлю-продаж), а саме: чи зобов'язаний покупець, який взяв на себе 100% оплату вартості товару у вигляді передоплати, виконувати умови договору; чи має право продавець вимагати такої передоплати за будь яких обставин.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників апелянта та позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Steel Eurotrade Corporation Limited (продавець) та ТОВ "НВКФ "Вест - Пром" (покупець) укладено контракт №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець придбати оцинковану сталь гарячої обробки в рулонах (товар), в кількості і якості у відповідності до специфікації до контракту, яка є його невід'ємною частиною.

У п. 3.1 контракту сторони домовились про здійснення покупцем 100% попередньої оплати за товар банківським переказом не пізніше 30.05.2013 року.

Незалежно від планової дати поставки, яка вказана в специфікації, поставка, згідно з п. 4.5 контракту, повинна бути здійснена у строк не раніше 45 календарних днів з моменту надходження грошових коштів на рахунок продавця, але при цьому - не пізніше 90 календарних днів з дати остаточної оплати загальної суми контракту.

Розділом 10 контракту передбачено, що правовідносини між сторонами регулюються нормами матеріального права України. У випадку, якщо норми матеріального права України суперечать положенням Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (1980 р.), для врегулювання розбіжностей згідно даного контракту застосовуються положення даної Конвенції. Усі спори та розбіжності повинні вирішуватись шляхом перемови між сторонами. У разі недосягнення згоди між сторонами при проведенні перемови усі спори, які виникли при виконанні контракту, розглядаються у компетентному господарському суді за місцезнаходженням відповідача. При цьому досудове врегулювання спору не є обов'язковим.

Відповідно ч. 1 ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Також ч. 2 ст. 50 Господарського кодексу України передбачено застосування норм міжнародного договору переважно над нормами цивільного права України у разі, якщо чинним міжнародним договором, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, встановлено інші правила щодо підприємництва, ніж ті, що передбачено законодавством України".

Відповідно до ч.1 ст. 14 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року ратифікованої Україною 23.08.1989 року із застереженням щодо дії письмової форми при укладенні, припиненні, оферти чи акцепту за статтями 11, 29 або частини ІІ Конвенції, пропозиція про укладення договору, адресована одній чи кільком конкретним особам, є офертою, якщо вона досить виразна й висловлює намір оферента вважати себе зв'язаним у разі акцепту. Пропозиція є достатньо виразною, якщо в ній зазначено товар та безпосередньо чи опосередковано встановлюється його кількість і вартість або передбачено порядок їх визначення.

Отже, на відміну від цивільного права України, істотною умовою укладення міжнародного договору купівлі-продажу є предмет купівлі-продажу (товар), а не його ціна. Кількість та вартість товару може бути визначено у договорі або договором передбачається порядок їх визначення.

Згідно ст. 23 Конвенції договір вважається укладеним, коли акцепт оферти набуває чинності відповідно до положень цієї конвенції.

Також, статтями 18, 19 Конвенції визначено основні норми, за якими акцепт оферти набуває чинності. Зокрема, заява чи інша поведінка адресата оферти, є акцептом. Акцепт оферти набуває чинності в момент, коли зазначена згода одержана оферентом. Акцепт не має чинності, якщо оферент не одержує згоди в установлений ним строк. Якщо через оферту, або в результаті практики, встановленої сторонами у своїх взаємних відносинах, чи звичаю, адресат оферти може, не повідомляючи оферента, висловити згоду шляхом вчинення якої небудь дії, зокрема дії, що стосується відправлення товару чи оплати вартості, акцепт набуває чинності в момент вчинення такої дії за умови, що вона вчинена в межах строку, передбаченого договором або в розумний строк.

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу суб'єктом підприємництва, зареєстрованим в Україні, із суб'єктом господарювання, який зареєстрований в одній з країн, що ратифікували Віденську конвенцію "Про договори міжнародної купівлі-продажу товарів", переважному застосуванню щодо предмета договору, порядку подання та прийняття пропозиції (оферти), моменту укладення договору та виникненню зобов'язань за договором підлягають норми Конвенції.

Статтею 59 Конвенції передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити вартість у день, який встановлено чи може бути визначено згідно з договором та цією Конвенцією, без необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку продавця.

Розділом 3 Конвенції передбачено засоби правового захисту в разі порушення договору покупцем. Зокрема, якщо покупець не виконує яке-небудь із своїх зобов'язань за договором або за цією Конвенцією, продавець може: а) здійснити права, передбачені статтями 62-65; б) вимагати відшкодування збитків, як це передбачено у статтях 74-77. Статтею 62 Конвенції передбачено право продавця вимагати від покупця сплати ціни, прийняття поставки або виконання ним інших зобов'язань, якщо тільки продавець не вдався до засобу правового захисту, не сумісного з такою вимогою.

Разом з тим, статтею 28 Конвенції передбачено виняток: якщо відповідно до положень цієї Конвенції одна із сторін має право вимагати виконання якогось зобов'язання іншої сторони, суд не буде зобов'язаний виносити рішення про виконання, в натурі, крім випадків, коли він зробив би це на підставі свого власного закону щодо аналогічних договорів купівлі-продажу, не регульованих цією Конвенцією.

Конвенцією не врегульовано особливого порядку виконання покупцем зобов'язання в натурі з передоплати за поставлений товар. Відтак, суд може стягнути таку передоплату в натурі у випадках, коли це дозволено національним законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено право сторони зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання - у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін).

Зазначена норма права є імперативною за своєю правовою природою та виключає можливість задоволення вимог продавця про стягнення в натурі передоплати за непоставлений товар за національним законодавством України.

Отже, оскільки Конвенцією передбачено можливість субсидіарного застосування норм національного законодавства при розгляді спорів про виконання зобов'язань в натурі, а національним законодавством України не передбачено можливості зобов'язання покупця до виконання зобов'язання з передоплати за фактично непоставлений товар, вимоги продавця про зобов'язання в судовому порядку до виконання міжнародного договору купівлі-продажу шляхом проведення передоплати за непоставлений товар не можуть бути задоволені.

Судом першої було встановлено обставини укладення між позивачем (продавцем, резидентом Великобританії) та відповідачем (покупцем, резидентом України) контракту купівлі-продажу товару №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, з обранням відповідно до пунктів 10.1-10.2 контракту норм матеріального права України, як таких, що регулюють правовідносини сторін та застереженням про те, що у випадку, якщо норми матеріального права України суперечать положенням Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (1980 р.), для врегулювання розбіжностей за даним контрактом застосовуються положення даної Конвенції.

Отже, зазначена Конвенція повинна застосовуватися щодо виконання умов цього договору, за винятком випадків, коли норми Конвенції дозволяють застосування національного законодавства, зокрема, присудження до виконання зобов'язання в натурі згідно статті 28 Конвенції, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування до відповідача заходів з присудження до виконання зобов'язання в натурі (про стягнення грошової суми в розмірі 6 702 225 доларів США).

Дійшовши висновку, що позивач свої зобов'язання згідно умов контракту виконував в повному обсязі та своєчасно, а відповідач в порушення умов контракту не перерахував позивачу 6 702 225 доларів США попередньої оплати, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд першої інстанції не обґрунтував своїх висновків щодо належного виконання позивачем, як продавцем, своїх зобов'язань за контрактом купівлі-продажу, зокрема, щодо здійснення поставки відповідачу товару (сталі оцинкованої) згідно обумовленої договором специфікації та інвойсу, який було передбачено специфікацією, як остаточного товаро-розпорядчого документа, який передбачає кількість товару, загальну суму, розподіл по лотах та графік надходження.

На вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду (ухвала від 23.03.2016 року) доказів виконання в натурі своїх зобов'язань за міжнародним контрактом №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, зокрема доказів поставки відповідачу товару, позивач не надав.

Розглядаючи спір, місцевий господарський суд керувався загальними нормами цивільного законодавства України, аргументуючи порушенням відповідачем статей 509, 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, не застосувавши при цьому норми Віденської конвенції Про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року, як норми права, обрані сторонами згідно контракту матеріальним правом, що підлягає до застосування, у випадках, коли є відмінності в регулюванні правовідносин за матеріальним правом України та нормами права Віденської конвенції. Також, судом першої інстанції не досліджено поширення на спірні правовідносини з передоплати можливості застосування національного законодавства України (ч.1 ст. 693 та ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України), як винятку, передбаченого статтею 28 Конвенції при присудженні до виконання в натурі зобов'язання з передоплати за товар.

Клопотання апелянта щодо припинення провадження у справі задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнаіння його банкрутом" (надалі - ЗУ "Про банкрутство") у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який грунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Провадження у справі про банкрутство боржника ТОВ "НВКФ "ВЕСТ-ПРОМ" порушено господарським судом Дніпропетровської області 17.01.2014 року (справа № 904/10044/13). Офіційне оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "НВКФ "ВЕСТ-ПРОМ" розміщено в газеті "Голос України" № 16 (5766) від 29.01.2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 17 ЗУ "Про банкрутство" у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатом розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі п.2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2015 року у справі № 904/10044/13 вимоги Steel eurotrade corporation limited до боржника ТОВ "НВКФ "ВЕСТ-ПРОМ" були визнані та включені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно ч. 15 ст. 16 Закону України "Про банкрутсво" з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про можливість прийняти до уваги обставин, які мали місце після прийняття рішення судом першої інстанції 08.01.2014 року, оскільки такі обставини є за своєю правовою природою нововиявленими по відношенню до обставин, які були предметом доказування та дослідження згідно оскаржуваного рішення, що переглядається в апеляційному порядку, внаслідок чого клопотання ПАТ "Банк Кредит Дніпро" задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

На стадії апеляційного провадження справи позивачем долучено до її матеріалів копію додаткової угоди від 29.04.2013 року до контракту №SET/WP-01 від 03.04.2013 року, відповідно до п.2 якої сторони узгодили об'єднати п.п.10.1, 10.2 та п.10.1 викласти в наступній редакції: "Правовідносини за даним контрактом регулюються нормами матеріального права України, а у випадку якщо норми матеріального права України суперечать положенням Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (1980 р.), для врегулювання розбіжностей за данним контрактом застосовуються положення данної Конвенції. Усі правовідносини, які стосуються оплати, регулюються Законом про продаж товару 1979 Великобританії".

Позивач зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 49 Закону про продаж товару 1979 Великої Британії: "...Тоді коли, у відповідності до умов контракту про купівлю-продаж, оплата (за товар) має бути здійснена у певний термін, а покупець не здійснює такої оплати, продавець може подавати позов про стягнення суми боргу (за контрактом), хоча і право власності на товар не перейшло і товар не був отриманий (покупцем) за контрактом".

Позивач наполягає на застосуванні у спірних взаємовідносинах сторін вищезазначеної норми та вказує, що копія додаткової угоди від 29.04.2013 року до контракту №SET/WP-01 від 03.04.2013 року була предметом дослідження в суді першої інстанції, але не була долучена до матеріалів справи.

Проте ані з протоколів судового засідання від 30.12.2013 року та від 08.01.2014 року у справі №904/10031/13, ані із змісту оскаржуваного рішення не вбачається дослідження місцевим господарським судом додаткової угоди до контракту, надання їй правової оцінки та враховання її положень при вирішенні спору.

Клопотання відповідача, яким він просить апеляційний господарський суд звернутись до іноземного суду с судовим дорученням про надання правової допомоги щодо роз'яснення питання застосовування положень ч.2 ст. 49 Британського Sale of Goods Act 1979, задоволенню не підлягає, оскільки, позивачем не подано належних доказів, що підтверджують надання додаткової угоди до контракту в суд першої інстанції при розгляді ним справи.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2014 року у справі №904/10031/13 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Steel eurotrade corporation limited в доход Державного бюджету України 68 820 грн. судового збору за подання позову до господарського суду Дніпропетровської області.

Стягнути з Steel eurotrade corporation limited на користь публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" 36 540 грн. судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області у відповідності до ст. 116, ст. 117 Господарського процесуального кодексу України видати накази.

Припинити стягнення за наказами господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 року у справі №904/10031/13.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.А. Сизько

(Повний текст постанови складено 15.04.2016 року)