ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 922/3286/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю прокурора - Горгуль Н.В., службове посвідчення №036152 від 29.10.2015

представників:

1-го відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю №08-11/7804/2-15 від 30.12.2015

2-го відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 14.03.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. №717 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 03.08.15 у справі № 922/3286/15

за позовом Прокурора Дзержинського району м. Харкова

до 1. Харківської міської ради; 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті", м. Харків

про скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов"язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Ліберті", просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009р. №324/09;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817325, площею 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумській, з кадастровим номером :16:013:0171;

- визнати недійсним запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32 від 31.12.2009р. щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку;

- зобов'язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумська, з кадастровим номером :16:013:0171 за актом прийому-передачі.

Крім того, у позові прокурор просив суд вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Тульській у м. Харкові, з кадастровим номером :16:013:0171.

Згідно матеріалів справи, Харківською міською радою та Обслуговуючим кооперативом "ЖБК "Ліберті" подано до місцевого господарського суду заяви про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що згідно з витягом з протоколу 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання 23.12.2009р., на пленарному засіданні міської ради був присутній Прокурор міста Харкова; крім того, листом від 01.02.2010р. Харківською міською радою до прокуратури міста Харкова було направлено рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.12.2009р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3286/15 (суддя Погорелова О.В.) в задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів до забезпеченню позову відмовлено; заяву Харківської міської ради про застосування спливу позовної давності задоволено; заяву Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" про застосування спливу позовної давності задоволено; в задоволенні позову відмовлено повністю.

Задовольняючи заяви відповідачів про сплив позовної давності та, відповідно, про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; у звязку із обізнаністю з 23.12.2009 прокурора міста Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору стало відомо про існування оскаржуваного рішення, отже, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 23.12.2012.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 03.08.2015, заступник прокурора Харківської області звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора Дзержинського району м. Харкова в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що присутність на пленарному засіданні сесії Харківської міської ради 23.12.2009 прокурора міста Харкова не є підставою для початку перебігу строку позовної давності та не свідчить про обізнаність щодо існуючих порушень; дослідження документів та матеріалів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення, у тому числі статуту, реєстраційної справи кооперативу, інформації щодо його засновників тощо, на зазначеному засіданні не здійснювалось; під час вивчення правомірності передачі земель, розташованих на території Дзержинського району міста Харкова у приватну власність прокуратурою встановлено, що статут, мета діяльності, правова форма та членство в Обслуговуючому кооперативі "ЖБК "Ліберті" не відповідає вимогам чинного законодавства; вказані дані отримані з управління Держземагенства у Харківській області 16.04.2015; органам прокуратури стало відомо про те, що міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення була зобовязана зясувати правовий статус, мету та підстави створення Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Ліберті" відповідно до приписів Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту лише після прийняття Верховним Судом України постанови від 17.04.2014 №21-195а14.

ОСОБА_3 Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3286/15 про відмову у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності залишено без змін.

ОСОБА_3 Вищого господарського суду України від 25.02.2016 у справі № 922/3286/15 касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково. ОСОБА_3 Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 скасовано. Справу № 922/3286/15 направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. Стягнуто з Прокуратури Харківської області в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 4960,80 грн.

ОСОБА_3 касаційної інстанції мотивована зокрема тим, що на момент прийняття рішення та ознайомлення з його змістом прокурору не могло стати відомо про створення Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Ліберті" з грубим порушенням на той час законодавства, що в свою чергу потягло порушення прав на землю громади міста; судом апеляційної інстанції не наведено норм, які б зобовязували прокурора після ознайомлення з текстом рішення проводити обовязкову перевірку законності створення всіх юридичних осіб на користь яких органом місцевого самоврядування відповідне рішення приймається.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 порушено провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області, розгляд справи призначено на 29.03.2016.

Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 116, 140 ЗК України, Закону України Про кооперацію, зазначає про недоведеність з боку прокурора порушень відповідачами норм чинного законодавства, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акту, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Разом з цим, відповідач наголошує на застосування позовної давності до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, посилаючись на те, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 23.12.2009, починається з січня 2010 року, оскільки органи прокуратури і представники громадськості саме по спливанню місячного терміну після винесення рішення могли довідатись про винесення оскаржуваного рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 розгляд справи відкладено на 12.04.2016.

Харківська міська рада надала додаткові пояснення по справі щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин, в яких зазначає про те, що прокурор, будучі присутнім на засіданні сесії міської ради 23.12.2009 та отримавши рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання згідно наказів Генерального прокурора від 19.09.2005 зобовязаний був та мав всі можливості ознайомитись з матеріалами, які стали підставою для прийняття міською радою оскаржуваного рішення та довідатись про його законність. Оскільки така можливість прокурором реалізована не була, тому Харківська міська рада вважає зазначення про те, що прокурор довідався про порушення міською радою порядку передачі земельної ділянки ОК "ЖБК "Ліберті" під час проведення перевірки у 2015 році зроблено без урахування вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України. Крім того, Харківська міська рада, з посиланням на Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 3 Регламенту Харківської міської ради, затвердженого рішенням 2 сесії 5 скликання від 31.05.2006 № 17/06, вказує на те, що громада м. Харкова та депутати Харківської міської ради 5 скликання вважаються обізнаними про прийняття міською радою оскаржуваного рішення з дати ухвалення рішення Харківською міською радою 23.12.2009.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги Заступника прокурора Харківської області, а також заперечення Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Відповідно до приписів статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з абзацом четвертим ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Про обов'язок прокурора зазначити у позовній заяві про відсутність такого органу також вказано в абзаці 4 пункту 1 ОСОБА_3 пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам".

Відповідно до пункту 2.1. Наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.11.2012р. "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень", основними завданнями здійснення представництва в суді, зокрема є захист інтересів держави у випадках порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У даній справі особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями згідно положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме Харківська міська рада, виступає у якості відповідача, оскільки прокурор дійшов висновку, що орган місцевого самоврядування неналежним чином виконує покладені на нього законом повноваження.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок Харківською міською радою, прокуратурою Дзержинського району м. Харкова встановлено, що пунктом 5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 23.12.2009 року №324/09, Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" безоплатно надано у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,3063 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Батумській. У подальшому, на підставі вказаного рішення Харківської міської ради, Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові видано Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0171 серії ЯИ №817325, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32.

При цьому прокурор вказує на те, що Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Ліберті" створено всупереч вимогам Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу; фактично Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Ліберті" є не житлово-будівельним, а обслуговуючим кооперативом; під час прийняття рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009р. №324/09 Харківська міська рада мала зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, отже, вказане рішення вважає незаконним, що має бути скасовано в частині надання Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Ліберті" земельної ділянки; враховуючи, що дане рішення стало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817325, то відповідний державний акт не відповідає вимогам закону.

Прокурор зазначає, що рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009 року № 324/09 прийнято всупереч вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 року № 186, що стало підставою для звернення до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування даного рішення в частині п. 5.2 додатку 1 до нього, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення, визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та зобов'язання другого відповідача передати територіальній громаді м. Харкова земельну ділянку.

Також, прокурор наполягає на тому, що про порушення вимог чинного законодавства відповідачами прокурор дізнався лише в березні 2015 року у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщених рішень сесій ради упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК ЖБК "Ліберті" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та після отримання інформації з управління Держземагенства у Харківській області, а тому вважає, що початок позовної давності слід обраховувати саме з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт порушення вимог земельного законодавства.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, а захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Враховуючи, що прокурор у позовній заяві визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, а також обґрунтував необхідність їх захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор в даному випадку правомірно звернувся до суду з позовом як самостійний позивач.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, зокрема, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Матеріалами справи підтверджується, що згідно п.5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 23.12.2009 № 324/09 Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Ліберті" Згідно матеріалів справи, рішенням 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009р. №324/09 затверджено проекти відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатку; надано юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатку, земельні ділянки; зобовязано юридичних та фізичних осіб, зазначених у додатку оформити у встановленому порядку акти встановлення меж земельних ділянок на місцевості, та відповідно: договори оренди, державні акти на право постійного користування землею, державні акти на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 5.2 додатку 1 до вказаного рішення, ОК "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" надано у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови (згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2009р. справа №2-а-5227/09), загальною площею 0, 3063 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Батумській. Будівництво виконати до 31.12.2012р.

За змістом рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 23.12.2009 № 324/09 правовими підставами для його прийняття є, зокрема, приписи статей 41, 116, 118, 121, 123, 124, 141, 151, 186 Земельного кодексу України. (а.с. 19-20 т. 1)

Так, відповідно до приписів ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, наведеними нормами передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. ОСОБА_4 є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_3 народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Відповідно до статті 135 Житлового кодексу УРСР до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186, також встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до пункту 3 Примірного статуту ЖБК при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів, але не може бути менше п'яти чоловік.

Згідно абз. 2 п.4 Примірного статуту, рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої ОСОБА_3 народних депутатів.

Згідно абз. 2 пункту 5 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті ОСОБА_3 народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста ОСОБА_3 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

За змістом абз.1 п.8 Примірного статуту, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 1 пункту 45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у звязку з потребою у поліпшенні житлових умов.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу, а саме, ст. 7 Законом України Про кооперацію або Житловим кодексом Української РСР та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (Житловий кодекс УРСР та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно - правовових актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2013 по справі № 5002-22/1870-2012.

Дослідженням наявних матеріалів справи, а також доказів, наданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, враховуючи приписи законодавства, що регулюють мету та порядок створення ЖБК, колегія суддів приходить до висновку, що ОК "ЖБК "Ліберті" створено з порушенням вищевказаних норм, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.10.2009 загальними зборами засновників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Ліберті" (надалі ОСОБА_5) (протокол №1) (т.1 а.с.16) вирішено створити Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" та затвердити список членів ОСОБА_5 у наступному складі: ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юропіен Ріелті", в особі ОСОБА_6 ОСОБА_7; затверджено та підписано ОСОБА_5; обрано головою ОСОБА_4 ОСОБА_7 з моменту державної реєстрації ОСОБА_5.

Згідно пункту 1.1. ОСОБА_5 (у редакції, що діяла на час створення ОСОБА_5) (т.1 а.с.167-180), Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" за організаційно-правовою формою визначено обслуговуючим кооперативом, створений його засновниками на добровільних засадах базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України "Про кооперацію" та у відповідності з чинним законодавством України на підставі рішення загальних зборів засновників. За напрямом діяльності ОСОБА_5 є житлово-будівельним кооперативом.

Пунктом 1.5. ОСОБА_5 визначено, що засновниками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юропіен Ріелті".

Колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено право громадян, які потребують поліпшення житлових умов, вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру; громадянином є фізична особа, правовий статус якої зумовлений належністю до громадянства певної держави.

Проте, як вбачається із ОСОБА_5, засновниками ОСОБА_5 були лише три особи: одним із засновників ОСОБА_5 є юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Юропіен Ріелті"; а фізична особа ОСОБА_6 ОСОБА_7 діє на підставі посвідки на постійне проживання серія ХР номер 19294 видана 24.11.2008р. УГІРФО ГУМВС України в Харківській області.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012р. №251, посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання надаються іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Разом з тим, ОСОБА_5 та матеріали справи не містять відомостей, що його засновники, в тому числі і юридична особа, потребували поліпшення житлових умов.

Як вбачається із ОСОБА_5, місцезнаходженням ОСОБА_5 є АДРЕСА_1. Ця ж адреса значиться і у засновників ОСОБА_6 ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юропіен Ріелті".

Також ОСОБА_5 не містить посилань, що його засновники на дату винесення оскаржуваного рішення перебували на квартирному обліку.

Згідно приписів чинного законодавства, однією з умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. На облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок взяття громадян на облік регулюється Правилами обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджених ОСОБА_3 Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 05.06.1985р. №228.

Таким чином, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" було створено всупереч вимогам статей 133-135, 137 Житлового кодексу УРСР, пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

В подальшому при державній реєстрації нової редакції ОСОБА_5 зареєстрованої 05.08.2010р. (номер запису 3045229), вказані порушення усунуті не були, оскільки не зважаючи на те, що засновниками ОСОБА_5 стали громадяни ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кількість засновників залишися попередньою; доказів перебування цих осіб на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов матеріали справи не містять.

Колегія суддів також зазначає, що згідно положень законодавства, кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сімї.

Однак, в ході розгляду справи ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" не надано доказів в обґрунтування чи перебували засновники (члени) кооперативу на квартирному обліку (потребували поліпшення житлових умов) станом на дату прийняття їх до кооперативу та прийняття оспорюваного рішення радою. Згідно письмових пояснень ОСОБА_5, 05.09.2010 змінився склад засновників та виконавчий орган (голова правління) ОСОБА_5, документація щодо членів кооперативу попередніми засновниками передана не була, за таких підстав, не можуть надати письмові пояснення та докази щодо членства у кооперативі.

В той же час, у ОСОБА_5 не визначено кількості квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що може призвести до здійснення ОСОБА_4 діяльності, що суперечить меті створення обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу - обслуговування членів кооперативу шляхом забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а не будівництво житла для інших осіб.

За таких обставин, ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК та ст. 41 Земельного кодексу України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, оскільки мета його створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Як зазначено вище, статтею 41 Земельного кодексу України передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати, що метою створення такого кооперативу є саме спільне вирішення економічних, соціально-побутових та інших питань забезпечення членів кооперативу; порядок та підстави надання земельної ділянки за статтею 41 Земельного кодексу України не передбачають можливості для надання земельної ділянки у власність з іншою метою, зокрема, для здійснення житлового будівництва поза межами забезпечення житлом членів кооперативу.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, Харківською міською радою під час безоплатного надання земельної ділянки ОК "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" не дотримано положень вказаної норми права, оскільки вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для виділення, відведення, а потім і надання у власність земельної ділянки певній юридичній особі, Харківська міська рада мала можливість, і, в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті", мала переконатись у додержанні останнім порядку його створення у відповідності до вимог чинного законодавства, та підстави передачі землі житлово-будівельному кооперативу, що в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Отже, рішення Харківської міської ради про безоплатну передачу ОК "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному статтею 41 Земельного кодексу України, є передчасним.

Як вже зазначалось, пунктом 5.2 додатку 1 до спірного рішення ОК "Житлово-будівельному кооперативу "Ліберті" надано у власність спірну земельну ділянку та на підставі такого рішення йому видано державний акт на право власності на неї.

Матеріалами справи підтверджується те, що спірне рішення ради в оспорюваній частині суперечить вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ОСОБА_3 Пленуму ВГС України №6 від 17.05.2011р. державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, ОСОБА_3 Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

З огляду на висновок колегії суддів про передчасність винесення Харківською міською радою спірного рішення, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на вищевказану земельну ділянку, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009р. №324/09; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817325, площею 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумській, з кадастровим номером :16:013:0171, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32 від 31.12.2009р. щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумська, з кадастровим номером :16:013:0171 за актом прийому-передачі, є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність порушеного права.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, перший та другий відповідачі просили застосувати до позовних вимог прокурора наслідки спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі з підстав спливу позовної давності.

Обґрунтовуючи необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, перший та другий відповідач зазначали, що згідно з витягом з протоколу 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання 23.12.2009, на пленарному засіданні міської ради був присутній прокурор міста Харкова; крім того, листом від 01.02.2010 Харківською міською радою до прокуратури міста Харкова було направлено рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.12.2009. За таких обставин, відповідачі наполягали на тому, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення від 23.12.2009 починається саме з моменту прийняття рішення, а тому, у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення Харківської міської ради починається з січня 2010 року, оскільки органи прокуратури саме по спливанню місячного терміну після винесення рішення могли довідатись про винесення оскаржуваного рішення. А тому, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення сплинув у 2013 році.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Таким чином до спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 ЦК України становить три роки.

Згідно ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 23.12.2009 № 324/09, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011р. №4176-VI у Цивільному кодексі України п. 4 ч. 1 ст. 268 було виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15.01.2012.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Вимоги позовної заяви полягають у визнанні незаконним та скасуванні: пункту 5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009р. №324/09; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817325, площею 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумській, з кадастровим номером :16:013:0171, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32 від 31.12.2009р. щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; та зобов'язанні ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку 0, 3063 га, розташовану у місті Харкові по вул. Батумська, з кадастровим номером :16:013:0171 за актом прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор звернувся з позовом у червні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено стороною у справі.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи і та інтереси інших осіб, визначені у статті 29 ГПК України, у відповідності до якої, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 23.12.2014 у справі №916/2414/13, постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

В абзаці 2 п. 4.1. ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у рішенні господарських спорів зазначено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч.2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України Про прокуратуру здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

У постанові від 29.10.2014 № 6-152цс14 Верховний Суд України вказав на те, що норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Відповідно до частини 1 статті 6 Регламенту Харківської міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова та правоохоронних органів м. Харкова.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання 39 сесії Харківської міської ради від 23.12.2009, на пленарному засіданні Харківської міської ради безпосередньо був присутній прокурора м. Харкова ОСОБА_12М (а.с. 60, т. 1), який відповідно до ст. 121 Конституції України та Закону України Про прокуратуру здійснює нагляд за додержанням та правильним застосуванням законів місцевими Радами та їх виконавчими органами.

Матеріалами справи підтверджується, що супровідним листом від 01.02.2010 вих. № 08-04/177/2-10 Харківською міською радою було надано прокурору міста Харкова ОСОБА_12 копію рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.12.2009, яке, згідно овальної печатки прокуратури міста Харкова на вказаному супровідному листі, була отримана прокуратурою міста. (а.с. 59 т. 1).

Отже, матеріалами справи достеменно підтверджується факт обізнаності прокурора про прийняття 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.12.2009 №324/09. А у звязку з обізнаністю з 23.12.2009 прокурора м. Харкова про прийняття безпосередньо за його участю оскаржуваного рішення Харківської міської ради, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Щодо зобовязання прокурора після ознайомлення з текстом рішення проводити обовязкову перевірку законності створення юридичних осіб на користь яких органом місцевого самоврядування приймається відповідне рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010р. № Згн Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів, з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру, було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Таким чином, не здійснення прокурором своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також перевірки законності рішення є підтвердженням бездіяльності прокуратури, оскільки цей обовязок був передбачений відповідними наказами Генерального прокурора, які є обовязковими для виконання згідно зі ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14 та від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, а також в постановах Вищого господарського суду України від 02.03.2016 у справі № 922/2958/15; від 24.02.2016 у справі № 922/3289/15; від 27.01.2016 у справі № 922/3556/15.

Отже, заперечення прокурора відносно того, що факт прийняття ним участі у пленарному засіданні міської ради, за результатами якого прийняте спірне рішення, та отримання копії спірного рішення не свідчить про обізнаність існуючих порушень є безпідставними та не узгоджуються з положеннями ст.ст. 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також не відповідають висловленій Верховним Судом України правовій позиції, що міститься у постанові по справі № 6-178цс15 від 01.07.2015 року, згідно якої помилковим є висновок судів нижчих інстанцій про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 27.01.2016 у справі № 922/2556/15.

Щодо обізнаності громади м. Харкова та депутатів Харківської міської ради 5 скликання про прийняття міською радою оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. З Регламенту Харківської міської ради, затвердженою рішенням 2 сесії 5 скликання від 31.05.2006 № 17/06 сесії міської ради, засіданню постійних комісій, тимчасових контрольних комісій, робочих груп проводяться гласно, крім випадків передбачених чинним законодавством. Відкритість засідань міської ради забезпечується шляхом доступу і на них представників засобів масової інформації, у яких кожен громадянин України має можливість ознайомитися з питаннями, що розглядаються міською радою, та прийнятими нею рішеннями.

Гласність засідань міської ради забезпечується шляхом її трансляції телебаченню і радіо, обов'язкової публікації рішень міської ради, в тому числі прийнятих на закритих засіданнях (при закритому розгляді окремих питань порядку денного) в офіційному печатному органі Харківської міської ради, газеті «Слобода» або в іншому друкованому засобі масової інформації визначеному відповідним рішенням міської ради, та розміщення офіційному сайті Харківської міської ради в мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Украй та ст. 43 Регламенту депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь діяльності міської ради та утворюваних нею органів, несе обов'язки пер виборцями, міською радою та її органами, виконує їх доручення.

Згідно з вищенаведеним громада м. Харкова та депутати Харківські міської ради 5 скликання вважаються обізнаними про прийняття міської радою оскаржуваного рішення з дати ухвалення рішення Харківською міської радою - 23.12.2009.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою забезпечення прозорості та інформаційної відкритості діяльності Харківської міської ради, її виконавчих органів та посадових осіб, а також на виконання вимог ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування, якою передбачено обовязок доведення до відома населення актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування, за розпорядженням міського голови від 09.12.2002 року №2436, було створено офіційний веб-сайт Харківської міської ради. Інформація щодо рішень, прийнятих на пленарних засіданнях сесій Харківської міської ради розміщається на офіційному веб - сайті.

При цьому, варто відзначити також, що з питання ознайомлення з установчими документами ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" інформація про засновників та основні види діяльності є в вільному безкоштовному доступі наданому Державним підприємством Інформаційно-ресурсний центр» на сторінці https://usr.minjust.gov.ua/ в вільній мережі Інтернет. Відповіді на безкоштовні запити надаються у відповідності до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року.

Вищевказані обставини дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що прокурор міг також довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення спірного рішення ще у 2010 році.

Крім того, спірне рішення Харківської міської ради було офіційно опубліковано згідно вимог статті 21 Закону України "Про інформацію" в газеті "Харьковские известия" та вважається таким, що доведено до відома зацікавлених осіб.

Прокурор вказує на те, що безпосередні дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті", прокуратурою району виявлено у 2015 році, зокрема, вказані дані отримано з управління Держземагенства у Харківській області 16.04.2015.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, при державній реєстрації нової редакції Статуту ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" зареєстрованої 05.08.2010 (номер запису 3045229), засновниками ОСОБА_5 стали усі фізичні особи, проте прокурор ґрунтує доводи позовної заяви щодо заборони участі у якості учасників ЖБК юридичних осіб, що мало місце тобто в попередній редакції від 13.10.2009.

Зазначені обставини можуть свідчить про те, що при зверненні з позовною заявою прокурор керувався не провіреними даними правовстановлюючих документів у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

При цьому, прокурором в позові не вказано, що перешкоджало йому ознайомитися зі спірним рішенням на офіційному сайті Харківської міської ради та установчими документами ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" в межах строку позовної давності. Вищевказане дає підстави для висновку, що прокурор міг довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення спірного рішення.

Посилання прокурора на те, що органам прокуратури стало відомо про те, що міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення була зобовязана зясувати правовий статус, мету, та підстави створення ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" відповідно до ЖК та Примірного ОСОБА_5, лише 17.04.2014, тобто після прийняття постанови Верховного Суду України № 21-195а14, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідна правова позиція Верховного Суду України не може бути початком для перебігу позовної давності, тому що вона не стосується спірного рішення Харківської міської ради та не була предметом судового розгляду Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції наведеної у постанові Верховного Суд України від 16.09.2015 у справі №6-68цс15 оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

За таких обставин, колегія суддів визнає доведеним та підтвердженим належними доказами по справі, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження прокурором пункту 5.2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 23.12.2009 № 324/09 починається саме з дати прийняття цього рішення.

Зважаючи на викладене та враховуючи звернення прокурора з даним позовом у червні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності є доведеним, причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи документально не обґрунтовані, клопотання про його поновлення в порядку ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України прокурором не заявлялось, колегія суддів приходить до висновку, що наявність відповідної заяви ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ліберті" та Харківської міської ради про застосування позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи приписи ОСОБА_3 пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7, встановлення судом апеляційної інстанції обґрунтованості і правомірності позовних вимог прокурора, проте, з урахуванням звернення прокурора до суду з позовом з пропуском позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено відповідачами у справі, та відсутності поважних причин його пропуску, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають враховуючи сплив позовної давності; за таких обставин, рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3286/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2015 у справі № 922/3286/15 залишити без змін.

ОСОБА_3 набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 18 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.