КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа№ 911/5199/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Гудзевич І.А. - представник, дов. б/н від 10.11.2015;

від відповідача: Радзевіл А.В. - представник, дов. № 3319 від 13.11.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінвентбуд"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.01.2016

у справі № 911/5199/15 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінвентбуд"

до Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк"

про визнання зобов'язання припиненим

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 14.03.2016 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 911/5199/15 до 13.04.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2016 у справі № 911/5199/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що оскільки будь-якої реорганізації позивача та відповідача шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, у тому числі - станом на 09.07.2015, матеріалами справи не встановлено, підстави для застосування до відносин між сторонами даної справи приписів ст. 606 Цивільного кодексу України та висновку про припинення зобов'язання позивача перед відповідачем за договором овердрафту є відсутніми; позивачем належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено у даному випадку наявності підстав для застосування статті 606 ЦК України; решта поданих до суду доказів та доводів сторін, що були досліджені судом, у тому числі - щодо наявності/відсутності простроченої заборгованості позичальника перед банком станом на 09.07.2015, щодо обставин укладення додаткового договору № 1 від 09.07.2015 до договору по надання овердрафту про припинення дії останнього (розірвання), щодо звернень позичальника та заставодавця до банку з приводу здійснення погашення заборгованості позичальника за договором про надання овердрафту № 17419-0-1 від 02.06.2015 за рахунок депозитного вкладу ОСОБА_4, наведених вище висновків суду не спростовують.

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги позивач просить рішення Господарського суду Київської області від 21.01.2016 у справі № 911/5199/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, господарським судом першої інстанції неправильно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.09.2015 у справі № 6-43цс15, оскільки відповідач відповідно до договору про уступку права вимоги № УПВ-17419/1-980 (з відкладальною обставиною) від 02.06.2015 набув усіх прав і обов'язків заставодавця, став власником майнових прав на депозит та стороною депозитного договору, отже, як вбачається із матеріалів справи № 6-43цс15, у згаданій справі Верховний Суд України розглянув скаргу в спорі, що виник з інших правовідносин.

Скаржник вказує на те, що судом, при прийнятті оскаржуваного рішення, не встановлено моменту виникнення порушення позивачем своїх зобов'язань за договором овердрафту, а відповідно і виникнення у відповідача права звернення на майнові права, що є предметом застави; ОСОБА_4 від відповідача не отримав кошти як кредитор і задоволення його вимог не відбувалося, а навпаки, грошові кошти ОСОБА_4 перейшли у власність відповідача, що є вигідним для відповідача і призвело до збільшення ліквідаційної маси; посилання відповідача на фактичну відсутність коштів для списання, з метою задоволення своїх вимог за рахунок депозиту є безпідставною, оскільки відповідач в силу дії відкладальної обставини стає власником майнових прав на грошові кошти в сумі 2 000 000,00 грн., стосовно яких існує заборона відчуження (що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 47118882 від 03.06.2015).

Скаржник звертає увагу на те, що на момент вступу в дію відкладальної обставини Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містив заборони на поєднання боржника і кредитора в одній особі під час дії тимчасової адміністрації; сторони погодили, що реалізація предмета застави здійснюється в момент прострочення позивачем сплати процентів або повернення кредиту та відбувається шляхом уступки ОСОБА_4 відповідачу права вимоги на грошовий депозит і нараховані проценти, без волевиявлення та згоди відповідача, без підписання сторонами будь-яких додаткових документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватись до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку із обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор, однак, відповідач стверджує, що будь-якої реорганізації позивача та відповідача шляхом злиття або приєднання юридичних осіб і, тим більше, станом на 09.07.2015, не мало місця.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду Київської області позовну заяву про визнання припиненим зобов'язання позивача за договором про надання овердрафту № 17419-О-1 від 02.06.2015, укладеного з відповідачем; стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, керуючись ст. 606 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.06.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання овердрафту № 17419-О-1, відповідно до п.п. 1.1-1.4 якого відповідач, за договором кредитодавець, надає позивачу, за договором позичальнику, грошові кошти у тимчасове користування шляхом сплати з поточного рахунку позивача, відкритого у відповідача, платіжних документів на суму, що перевищує залишок на такому рахунку, але в межах визначеного цим договором ліміту овердрафту, а позивач зобов'язаний повернути відповідачу заборгованість за овердрафтом та сплатити проценти за користування овердрафтом та інші платежі на умовах, що передбачені цим договором; ліміт овердрафту за цим договором складає 1 960 000,00 грн.; розмір плати за користування овердрафтом складає 23,5% річних; термін користування овердрафтом закінчується 30.05.2016 включно, якщо він не наступить раніше відповідно до умов п. 7.3 цього договору.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено у ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 № 2654-XII заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

02.06.2015 між відповідачем, за договором заставодержателем, та фізичною особою ОСОБА_4, за договором заставодавцем, укладено договір застави майнових прав № ДЗМП-17419/1-980, відповідно до п.п. 1.1-1.3 якого заставою за цим договором забезпечується виконання позивачем зобов'язань за договором про надання овердрафту № 17419-0-1 від 02.06.2015 з усіма подальшими змінами і доповненнями до нього, що укладений між відповідачем та позивачем, за умовами якого позивачу надано кредит в сумі 1 960 000,00 грн., строком користування до 30.05.2016 включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 23,5% річних, комісій та інших платежів, а також можливих неустойок, штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому; зобов'язань щодо відшкодування збитків, завданих відповідачу невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором; зобов'язань щодо відшкодування витрат відповідача по здійсненню (задоволенню) його вимог, забезпечених заставою, в тому числі витрати, які понесені ним внаслідок звернення стягнення на предмет застави (включаючи сплачені чи такі, що підлягають сплаті, податки збори, інші платежі, в тому числі сплаті державного мита та оплаті послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, тощо) та будь-які інші витрати відповідача, які виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору чи цьому договору, та будь-які інші витрати, передбачені чинним законодавством України, витрати на залучення суб'єкта оціночної діяльності для оцінки предмета застави у випадках, передбачених цим договором, чинним законодавством, при зверненні стягнення на предмет застави; відповідно до умов цього договору предметом застави є майнові права, що полягають у праві вимоги грошових коштів, що виникає за договором строкового банківського вкладу № 1-22378 "Впіймай фортуну", що укладений між сторонами 28.05.2015, з усіма подальшими змінами і доповненнями до нього, що укладені/можуть бути укладені у майбутньому, що складається із сум: банківського вкладу, сума залишку якого станом на дату укладення цього договору становить 2 000 000,00 грн.; процентів, які нараховані/будуть нараховані (починаючи з дати невиконання/неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та/або цим договором) на суму вкладу в розмірі 22% річних, які обліковуються на рахунку; пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладення цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця згідно із депозитним договором; за взаємною згодою сторін цього договору загальна вартість предмету застави становить 2 000 000,00 грн.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст.3 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 № 2654-ХІІ із змінами і доповненнями, заставою може бути забезпечена будь-яка існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо; застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог; застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до умов договору застави до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про заборону відчуження предмета застави, що підтверджується витягом № 47118882 від 03.06.2015.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.06.2015 між відповідачем, за договором сторона-1, та ОСОБА_4, за договором сторона-2, укладено договір про уступку права вимоги № УПВ-17419/1-980 (з відкладальною обставиною), відповідно до п.п. 1-4 якого сторона-2 передає у повному обсязі, а відповідач приймає всі права сторони-2, як кредитора за зобов'язаннями, що виникли на підставі договору строкового банківського вкладу № 1-22378 "Впіймай фортуну" від 28.05.2015; уступка прав вимоги згідно із умовами цього договору здійснюється з метою реалізації майнових прав, що є предметом застави згідно із договором застави майнових прав № ДЗМП-17419/1-980 в порядку звернення стягнення на предмет застави, що передбачений зазначеним договором застави; сторони домовилися, що цей договір укладено під відкладальною обставиною, у зв'язку з чим права та обов'язки сторін за цим договором настають за умови набуття відповідачем права звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави; з моменту набуття сторонами прав та обов'язків за цим договором, сторона-2 перестає бути стороною депозитного договору, а відповідач вступає в депозитний договір, як сторона, що набула всіх прав сторони-2, які були у неї на момент передачі таких прав.

Згідно із ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

09.07.2015 позивачем направлено на адресу відповідача заяву щодо здійснення повного погашення заборгованості за овердрафтом за рахунок депозиту ОСОБА_4 згідно із договором строкового банківського вкладу № 1-22378 "Впіймай фортуну".

На адресу позивача надійшло повідомлення № 3189/15 від 06.11.2015 від Тимчасової адміністрації ПАТ "Радикал Банк" в порядку ст.ст. 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у якому відповідач вимагав від позивача невідкладно здійснити оплату кредитної заборгованості за договором № 17419-О-1 від 02.06.2015 в сумі 1 950 817,20 грн. та відсотків.

Також, 09.07.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 130 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" на підставі постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 № 452/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" до категорії неплатоспроможних"; пунктом 1 цього рішення з 10.07.2015 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Згідно із довідкою № 5162 від 24.12.2015, наданою Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк", станом на 09.07.2015 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінвестбуд" кредитна заборгованість за договором про надання овердрафту № 17419-О-1 від 02.06.2015 складала 1 949 562,00 грн.; прострочена заборгованість на 09.07.2015 відсутня.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обов'язком кредитора.

Згідно із п. 3 договору про уступку права вимоги № УПВ-17419/1-980 сторони домовилися, що цей договір укладений під відкладальною обставиною, у зв'язку із чим, права та обов'язки сторін за цим договором настають, за умови набуття відповідачем права звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави.

Разом із тим, відповідно до згаданої довідки № 5162 від 24.12.2015 станом на 09.07.2015 прострочена заборгованість за договором про надання овердрафту № 17419-О-1, відсутня, що не спростовано позивачем.

Статтею 606 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Однак, твердження скаржника про те, що за грошовими зобов'язаннями позивача та відповідача між собою відбулося поєднання боржника і кредитора в одній особі, що є підставою для припинення зобов'язання згідно із ст.606 ЦК України є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Приписи ст.606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін; поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить за певних обставин зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, та/або навпаки, тобто, в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин), при цьому до особи, що залишилося, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим власне і припиняється правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа. Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом, злиття, приєднання тощо.

Проте обидві сторони договору про надання овердрафту № 17419-О-1, як кредитодавець, так і позичальник, існують як окремі особи, отже, передбаченого зазначеною статтею поєднання боржника і кредитора в одній особі не відбулося.

Доводи скаржника не є такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Статтею 82 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Оскільки у позовній заяві позивачем зазначено підставою позовних вимог ст. 606 ЦК України, відсутні підстави для висновку, що спірні правовідносини у справі № 911/5199/15 є відмінними від наведених у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-43цс15, на яку є посилання в оскаржуваному рішенні.

Також, про відповідність зазначеної правової позиції судовій практиці свідчать, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 23.04.2015 у справі № 910/18154/14, від 14.05.2015 у справі № 910/20158/14, від 20.05.2015 у справі № 910/21757/14.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 21.01.2016 у справі № 911/5199/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінвентбуд" залишити без задоволення.

2. Справу № 911/5199/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 26.04.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай