ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.04.2016 Справа № 920/1859/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України», м. Київ;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації «Сумигаз», м. Суми;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод

«АВІАКОН», м. Конотоп Сумської області;

про визнання договорів недійсними та стягнення 770 060 грн. 49 коп.,

Головуючий суддя: Джепа Ю. А.

Судді: Яковенко В.В.

ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 14-96 від 18.12.2014);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 30/10 від 01.02.2016);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не зявився;

При секретарі судового засідання Осокіній А.М.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 29.13.2016 по 13.04.2016.

Суть спору: позивач просить суд визнати недійсними укладений між сторонами справи договір про відступлення права вимоги від 27.12.12 №14/7366/12 та односторонній правочин ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» - заяву від 11.12.13 № 30/1777 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог; стягнути з відповідача 752 438 грн. 29 коп. збитків та 17 622 грн. 20 коп. витрат у зв'язку з недійсністю відступленого права вимоги; відшкодувати судові витрати позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, відзиві від 03.02.2016, письмових поясненнях від 25.02.2016 та від 29.03.2016 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на встановлення судовими рішеннями в справі № 920/709/13 існування заборгованості в розмірі 385 086 грн. 51 коп. на час укладення спірного договору уступки права вимоги, тому, відповідно, вважаючи дійсними оспорювані правочини, та вважаючи, що відсутні правові підстави для стягнення заявлених позивачем збитків та витрат.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. 13.04.2016 від ДП «Авіакон» надійшов відзив, згідно якого позовні вимоги щодо визнання правочинів недійсними є обґрунтованими у звязку із переданням за договором уступки права вимоги за заборгованістю, яка є списаною на час укладення оспорюваного правочину; в частині стягнення збитків позов вважає безпідставним.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними в ній документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив:

21.12.2015 позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про визнання недійсними укладеного між сторонами справи договору про відступлення права вимоги від 27.12.12 №14/7366/12 та одностороннього правочину ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» - заяви від 11.12.13 № 30/1777 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а також про стягнення з відповідача 752 438 грн. 29 коп. збитків та 17 622 грн. 20 коп. витрат у зв'язку з недійсністю відступленого права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі також Позивач) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі також Відповідач) був укладений Договір № 14/7366/12 від 27.12.2012 (далі також Договір) про відступлення права вимоги.

За умовами цього Договору Відповідач, як Первісний кредитор, зобов'язався передати Позивачу, як Новому кредитору, право вимоги до боржника - Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (далі також ДП «Авіакон») за договором на постачання природного газу № 20-7/ТКЕ/Н/РО від 30.09.2011 в сумі 385 086 грн. 51 коп., а також право вимоги штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з неналежним виконанням ДП «Авіакон» зобов'язань за Договором на постачання природного газу.

29.12.2012 відповідно до п. 2.1 та п.2.2 Договору Відповідач передав Позивачу оригінали документів, що підтверджують право вимоги до Боржника, про що сторони Договору склали відповідний акт.

Зокрема, в порядку ст. 517 Цивільного кодексу України, п. 2.1, п. 2.1.1. п. 2.2 Договору Відповідачем Позивачу, серед іншого, був переданий акт звірки розрахунків від 22.11.2012 між ПАТ «Сумигаз» та ДП «Авіакон», відповідно до кого сальдо на користь ПАТ «Сумигаз» за договором поставки природного газу від 30.09.11 № 20-7/ТКЕ/Н/РО становить 385 086 грн. 51 коп. (сума, право вимоги на яку підлягає відступленню ПАТ «Сумигаз» на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»), про що сторонами підписаний та скріплений печатками акт приймання-передачі документів.

Враховуючи умови п. 2.2. Договору, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» набула права вимоги до ДП «Авіакон» з 29.12.2012 - після підписання акту приймання передачі документів від 29.12.2012.

В подальшому Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як Новий кредитор, керуючись ст.ст. 514, ст. 611, ст. 625 ЦК України, ст. 230 Господарського кодексу України, звернулася до господарського суду з позовними вимогами до ДП «Авіакон» про стягнення: 385 086 грн. 51 коп. - основної заборгованості за поставлений відповідно до Договору від 30.09.2011 №20-7/ТКЕ/Н/РО природний газ, 2 706 грн. 13 коп. - інфляційних втрат за період з грудня 2011 року по березень 2012 року, 21 307 грн. 75 коп. - 3% річних за період з 06.12.2011 по 11.12.2013, 26 956 грн. 06 коп. - 7 % штрафу за понад 30 днів прострочення оплати за зобов'язаннями квітня - серпня 2012 року, 4 498 грн. 57 коп. -пені за період з 12.12.2012 по 05.03.2013.

Проте Рішенням господарського суду Сумської області від 17.07.2014 у справі № 920/641/14, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2014 та Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2014, у задоволені позовних вимог Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» до ДП «Авіакон» було відмовлено в повному обсязі.

Підставою для відмови суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 920/641/14, визначив ту обставину, що

зобов'язання відповідача (ДП «Авіакон») з оплати основної заборгованості та відповідно штрафу, пені, річних та інфляційних втрат, є припиненими (списаними) в силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, якою визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом (в даному випадку - Законом України № 5213-VІ «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром»).

Відповідно до п. 2.4, п. 2.5 Договору про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 його сторони здійснюють розрахунки за цим Договором на визначену у п. 1.1 Договору суму права вимоги (385 086 грн. 51 коп.), переданого від Первісного кредитора (ПАТ «Сумигаз») Новому кредиторі (Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, яке підтверджується договорами про припинення зобов'язань та/або заявами про зарахування вимог.

Так, Заявою від 11.12.2013 №30/1777 ПАТ «Сумигаз», керуючись ст. 601 ЦК України, повідомило Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України» про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої:

· заборгованість Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» перед ПАТ «Сумигаз» у розмірі 385 086 грн. 51 коп. за Договором про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 припиняється;

· в свою чергу припиняється також зобов'язання ПАТ «Сумигаз» перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» у розмірі 385 086 грн. 51 коп. за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наведені обставини свідчать про те, що реальні правові наслідки, які були обумовлені сторонами Договору від 27.12.2012 № 14/7366/12, а саме - відступлення на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» права вимоги грошового зобов'язання ДП «Авіакон» перед «Сумигаз» - не настали та не можуть настати в силу відсутності самого зобов'язання, яке було передане за Договором від 27.12.2012 № 14/7366/12, що в свою чергу свідчить про недійсність цього Договору у відповідності до ст. 215 ЦК України. Також вважає, що дії Відповідача стосовно вчинення Заяви від 11.12.2013 №30/1777 про зарахування грошових вимог, одна з яких фактично не існує, а викладені у цій заяві вимоги не є зустрічними та однорідними, свідчать про те, що така Заява суперечить встановленим ст. 601 ЦК України вимогам щодо порядку здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та не спрямована на реальне настання правових наслідків, що в свою чергу свідчить про наявність достатніх підстав для визнання Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2013 №30/1777 недійсною в порядку ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що якби право Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо фактичного отримання від ПАТ «Сумигаз» права вимоги, передбаченого Договором від 27.12.2012 №14/7366/12, не було порушене, наразі Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» мала б реальну можливість, підстави та розраховувала б на стягнення, зокрема і у судовому порядку, суми основного боргу, а також штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання ДП «Авіакон» зобов'язань за договором від 30.09.2011 № 20-7/ТКЕ/Н/РО.

Наразі розмір упущеної (втраченої) вигоди, на думку позивача, складає:

385 086 грн. 51 коп. - розмір основного боргу ДП «Авіакон» за договором постачання природного газу від 30.09.11 №20-7/ТКЕ/Н/РО (за постачання природного газу у квітні - серпні 2012 року);

291 894 грн. 54 коп. - втрати від інфляційних процесів за період з 06.12.2011 по 30.11.2015, нараховані за неналежне та неповне виконання умов Договору від 30.09.11 № 20-7/ТКЕ/Н/РО в частині оплати за поставлений протягом листопада 2011 - серпня 2012 років природний газ (з урахуванням заявлених до стягнення у справі № 920/641/14);

44 002 грн. 61 коп. - 3 % річних за період з 06.12.2011 по 30.11.2015 (з урахуванням заявлених до стягнення у справі № 920/641/14);

4 498 грн. 57 коп. - пеня за період з 12.12.2012 по 05.03.2013 (заявлена до стягнення у справі № 920/641/14);

26 956 грн. 06 коп. - 7 % штрафу за прострочення виконання зобов'язання понад 30 днів (заявлена до стягнення у справі № 920/641/14).

Крім того, позивач у позові зазначає, що на реалізацію свого права за Договором відступлення права вимоги ним були понесені витрати у вигляді сплати судового збору на загальну суму 17 622 грн. 20 коп. за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у справі № 910/641/14 (копії платіжних доручень додаються), які не були компенсовані за рахунок іншої сторони у цій справі у зв'язку з відмовою суду у задоволені позовних вимог Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Всебічно та повно зясувавши всі обставини, що мають значення для справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17.07.2014 у справі №920/641/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10,2014 та постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2014, відмовлено ПАТ ПАК «Нафтогаз України» у стягненні з ДП «АВІАКОН» 440 555 грн. 02 коп. заборгованості за договором № 20-7/ТКЕ/Н/РО від 30.09.2011.

Судові рішення мотивовані тим, що з встановлених господарським судом обставин справи вбачається, що ДП «АВІАКОН» повністю дотримано процедуру списання, встановлену ч.2 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 № 5213-VI та підписаний акт взаємно погодженої заборгованості, що існувала станом на 01.09.2012 і не погашена станом на 30.10.2012. А відтак, господарський суд дійшов висновку про те, що зобов'язання щодо оплати основної заборгованості та суми штрафу, пені, річних та інфляційних втрат, є припиненим (списаним) в силу положень ч. 1 ст. 598 Цивільною кодексу України, якою визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України № 5213-VІ, списання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу (яким є ДП «Авіакон») проводитися на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання (якими є ДП «Авіакон» та ПАТ «Сумигаз»), в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню. При цьому ст. 2 цього Закону встановлено, що датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання.

Але, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору від 27.12.2012 №14/7366/12 ПАТ «Сумигаз», як первісний кредитор, відступило ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як новому кредитору, право вимоги з ДП «АВІАКОН» щодо оплати спожитого природного газу за Договором на постачання природного газу №20-7/ТКЕ/Н/РО від 30.09.2011 в сумі 385 086 грн. 51 коп.

Оскільки зобов'язання ДП «Авіакон» перед ПАТ «Сумигаз» у сумі 385 086,51 грн. фактично було припинене 05.11.12 - з моменту підписання зазначеного вище акту звіряння у відповідності до Закону України № 5213-VІ, то зазначене свідчить про те, що на момент укладання Договору відступлення права вимоги - 27 грудня 2012 року - відступлене ПАТ «Сумигаз» на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» право вимоги фактично не існувало, а отже і не могло створити будь-яких правових наслідків стосовно відступленого за цим Договором права вимоги.

Заперечення відповідача з цього приводу з посиланням на встановлення судовими рішеннями в справі № 920/709/13 факту існування заборгованості в розмірі 385 086 грн. 51 коп. на час укладення спірного договору уступки права вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що рішення в даній справі (в тому числі постанова Вищого господарського суду України від 02.12.2013) були винесені раніше постанови Вищого господарського суду України від 08.12.2014 в справі № 920/641/14 за участю тих самих учасників провадження, й відповідно, обставини, встановлені останнім рішенням, досліджені судом з врахуванням правовідносин та фактів, визначених при вирішенні справи № 920/709/13, та відповідають вимогам Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 № 5213-VI.

Враховуючи вищезазначені обставини, договір про відступлення права вимоги № 14/7366/12 від 27.12.2012 укладений сторонами з порушенням вимог ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України та, відповідно до приписів ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недійсним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 514 ЦК України до новою кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом,

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності.

Але на момент укладення договору про відступлення права вимоги, а саме 27.12.2012, у Відповідача, як первісного кредитора, відсутнє право вимоги боргу в сумі 385 086 грн. 51 коп., з підстав зазначених вище, а отже Відповідачем порушено пункт 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України щодо наявності підстави для передання ним існуючого права іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин вимогу Позивача щодо визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 суд вважає обґрунтованою й такою, що підлягає задоволенню.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду (постанова Вищого господарського суду України від 22.07.04 у справі № 15-03/186).

Отже Відповідачем вчинено односторонній правочин в розумінні ст. 202, ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

З аналізу норм цієї статті вбачається, що для її застосування мають одночасно існувати такі умови:

- наявність зобов'язань між сторонами правочину;

- однорідність вимог щодо цих зобов'язань;

- зустрічність вимог по зобов'язаннях щодо яких здійснюється зарахування.

Однак викладені у цій позовній заяві обставини свідчить про відсутність у Позивача зобов'язання перед Відповідачем зі сплати 385 086 грн. 51 коп. за Договором про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 в силу відсутності самого права вимоги, яке було предметом цього Договору станом на здійснення такого відступлення (29.12.2012).

Наслідком відсутності у Позивача зобов'язання, яке є предметом зарахування зустрічних вимог відповідно до Заяви від 11.12.13 №30/1777, є відсутність як однорідності вимог, які є предметом цієї Заяви, так і їх зустрічності, що виключає можливість застосування положень ст. 601 ЦК України та свідчить про незаконність, необґрунтованість та безпідставність Заяви від 11.12.13 №30/1777.

Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Дії Відповідача стосовно вчинення Заяви від 11.12.2013 №30/1777 про зарахування грошових вимог, одна з яких фактично не існує, а викладені у цій заяві вимоги не є зустрічними та однорідними, свідчать про те, що така Заява суперечить встановленим ст. 601 ЦК України вимогам щодо порядку здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та не спрямована на реальне настання правових наслідків, що в свою чергу свідчить про наявність достатніх підстав для визнання Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2013 №30/1777 недійсною в порядку ст. 203, ст. 215 ЦК України.

За таких обставин вимогу Позивача щодо визнання недійсною Заяви від 11.12.2013 №30/1777 про зарахування грошових вимог суд вважає також обґрунтованою й такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача збитків є розмірі 752438 грн. 29 коп. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включається неодержанні прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завданої шкоди (цивільне правопорушення).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

· протиправної поведінки;

· розміру збитків;

· причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

· вини.

Отже, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Тобто, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У пункті 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 №02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 р. №04-5/239) визначено, що вирішуючи спори про стягнення завданих збитків, суд насамперед повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до п. 6 зазначених Роз'яснень встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка заподіяла шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія або бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки всіх фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доказування у справах про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків і визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка заподіяла ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і нанесеними збитками.

Враховуючи, що факт списання заборгованості за зобов'язанням ДП «Авіакон» перед ПАТ «Сумигаз» у сумі 385 086 грн. 51 коп. 05.11.2012 - з моменту підписання акту звіряння у відповідності до Закону України № 5213-VІ, був остаточно встановлений при вирішенні справи № 920/641/14 (зокрема, постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2014), а не на час укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги 27.12.2012, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

На думку суду, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача в якості збитків (ймовірні нараховані інфляційні втрати, 3% річних, пеня, 7% штрафу, правомірність та розмір стягнення яких з ДП "АВІАКОН" не перевірена та не підтверджена, а також судові витрати позивача в справі № 920/641/14) не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, відтак правові підстави застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків - відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача збитків у розмірі 752 438 грн. 29 коп. та 17 622 грн. 20 коп. судових витрат в справі № 920/641/14 не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати, повязані зі сплатою судового збору, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 436 грн. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору за двома вимогами немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12, укладений між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз».

3. Визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» - заяву від 11.12.2013 № 30/1777 про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (юридична адреса: вул. Лебединська, 13, м. Суми, 40021; поштова адреса: вул. Береста, 21, м. Суми, 40030; код 03352432) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Богдана Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 2 436 грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.04.2016.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю. А. ДЖЕПА

СУДДІ: В. В. ЯКОВЕНКО

ОСОБА_1