РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20569/14 12.04.16 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Мале приватне підприємство "Беркут"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління

активами "ІТТ-Менеджмент"

про визнання правочинів нікчемними

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Шалашова В.І. за довіреністю № 342 від 21.12.2015 р.;

від відповідача: Прокопенко Т.Ю. за довіреністю № б/н від 01.04.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Прокопенко Т.Ю. за довіреністю № б/н від 01.04.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 нікчемними.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.11.2014 р. у справі № 910/20569/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р., у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" задоволено, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 21.11.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 р. у справі №910/20569/14 скасовано, справу №910/20569/14 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

У результаті автоматичного розподілу вказана справа була передана для розгляду судді Гулевець О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. справу прийнято до свого провадження суддею Гулевець О.В., розгляд справи призначено на 16.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р. у справі № 910/20569/14 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Незалежному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено, про що винесено відповідну ухвалу суду.

17.08.2015 р., на виконання розпорядження керівника апарату суду №04-23/1201, здійснено повторний автоматичний розподіл справи №910/20569/14, за результатами якого справу передано для розгляду судді Поляковій К.В.

Ухвалами від 23.09.2015 р. у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Ковбич Тетяні Миколаївні (свідоцтво Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України НОМЕР_1 від 19.2.2009 р.), яка є працівником Київського бюро судових експертиз та досліджень "Констаната"; та зупинено провадження у справі до повернення матеріалів справи до господарського суду міста Києва.

11.03.2016 р. до господарського суду міста Києва надійшов висновок експертизи та матеріали справи № 910/20569/14.

За розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 23/497 від 11.03.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, у зв'язку з закінченням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді ОСОБА_6

За результатом проведеного повторного автоматичного розподілу, справа № 910/20569/14 передана для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 16.03.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.04.2016 р.

08.04.2016 р. від відповідача надійшли пояснення про справі.

У судовому засіданні 12.04.2016 р. представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи-2 проти задоволення позову заперечила.

Представник третьої особи-1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

У судовому засіданні 12.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 20.05.2015 р. у даній справі, суд встановив наступне.

01.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (позивач, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" (відповідач, новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (надалі - Договір від 01.09.2014р.), відповідно до умов якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену Договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному договором за наступним Кредитним договором, договором, що забезпечує зобов'язання боржника за Кредитним договором, рішенням господарського суду міста Києва, а саме:

- Кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та Малим приватним підприємством "Беркут" (третя особа-1, боржник);

- Договором іпотеки між первісним кредитором та боржником від 07.11.2007 р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М., внесено в реєстр за № 841, згідно якого в іпотеку первісному кредитору передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2: лабораторний корпус № 50 (літ. Ж), загальною площею 2017,70 м.кв.; склад "Кнудсон" № 67 (літ. И), загальною площею 160,6 кв.м; склад "Кнудсон" № 67а (літ. К), загальною площею 17,20 кв.м;

- рішенням господарського суду міста Києва у справі № 33/477 від 07.02.2011 р. про стягнення з боржника на користь первісного кредитора суми основної заборгованості за кредитом в розмір 8000000,00 грн., заборгованості за процентами за період користування кредитом з 01.09.2010 р. по 18.11.2010 р. у розмірі 59178,08 грн., простроченої заборгованості за процентами за період користування кредитом з 01.09.2010 р. по 31.10.2010р. у розмірі 200547,93 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2831,36 грн., витрат по сплаті державного мита в сумі 25500,00 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення у справі № 33/477 від 07.02.2011 р., господарським судом міста Києва 14.04.2011 р. видано наказ № 33/477, на підставі якого підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 05.08.2011 р. відкрито виконавче провадження № 28779144.

Згідно із п. 1.2 Договору від 01.09.2014 р., новий кредитор одержує замість первісного кредитора право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань, визначених Кредитним договором, Договором іпотеки та рішенням суду.

Відповідно до п. 2.1 Договору від 01.09.2014 р., первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором складає 1000000,00 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення права за іпотечним договором (надалі - Договір від 02.09.2014р.), відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М. 07.11.2007 р. за реєстровим №841, укладеним між первісним іпотекодержателем та юридичною особою Малим приватним підприємством "Беркут", який забезпечує виконання умов Кредитного договору №1127/01 від 27.11.2007 р., разом із договорами про внесення змін до Кредитного договору, що укладений між первісним іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Пунктом 1.2 Договору від 02.09.2014 р. встановлено, що він укладений на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку" у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір про відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні за основним договором, та внаслідок укладення цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, який забезпечує вимоги за основним договором.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 512 Кодексу передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 513 Кодексу, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 515, 516 Кодексу передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 р. № 349/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до категорії проблемних" установлено для позивача обмеження, зазначені у цій постанові.

Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2014 р. № 382/БТ внесені зміни до постанови Правління Національного банку України від 12.06.2014 р. №349/БТ , якою п. 2 про установлення обмежень викладено у новій редакції.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014 р. № 79 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк", вирішено розпочати з 03.09.2014 р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі являється вимога про визнання Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. та Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 р. нікчемними.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вартість переданого права грошової вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. є значно заниженою, а тому в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", такий правочин є нікчемним.

За таких обставин, позивач також зазначає про нікчемність укладеного Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. відповідає ринковій вартості, на підтвердження чого надав Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 р. до МПП "Беркут", складеного суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн Консалтинг Груп", за яким ринкова вартість права грошової вимоги за Кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007р. до МПП "Беркут" станом на 01.09.2014 р. складає 995600,00 грн., тобто, вартість права вимоги являється навіть меншою, ніж вартість, за якою відповідне право вимоги було відчужено на користь відповідача за спірним Договором.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Дослідивши забрані у матеріалах справи докази, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 20.05.2015 р. у даній справі, судом встановлено наступне.

Положеннями ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", визначено, зокрема, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору (п. 3 ч. 2 зазначеної статті Закону).

Таким чином позивач, вказуючи, що придбання відступлення права вимоги за спірним Договором відбулось за ціною 1 000 000, 00 грн., тобто за ціною, що у 8 разів нижча за вартість відчуженого активу, стверджує, що укладений Договір про відступлення права вимоги та, відповідно, і Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, являються нікчемними в силу положень ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З метою встановлення дійсних обставин даної справи, судом призначалась судова економічна експертиза, на вирішення якої, зокрема, поставлено питання щодо відповідності вартості прав вимоги, що виникли з кредитного договору № 1127/01 від 27.11.2007 р. та відступлені за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. звичайній ціні на вказане майнове право.

У висновку судової економічної експертизи від 26.02.2016 р. судовий експерт дійшов висновку про те, що вартість прав вимоги, що виникли з кредитного договору № 1127/01 від 27.11.2007 р. та відступлені за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р., відповідає звичайній ціні на вказане майнове право.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача про те, що вартість переданого права грошової вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. є значно заниженою, а тому в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", такий правочин є нікчемним, не знайшли належного підтвердження та являються недоведеними і необґрунтованими.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 20.05.2015 р. стосовно вартості (визначеної у виконавчому провадженні з виконання рішення господарського суду міста Києва № 33/477 від 07.02.2011 р.) нерухомого майна, яким забезпечено виконання Малим приватним підприємством "Беркут" зобов'язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що визначення вартості вказаного майна у більшому розмірі, ніж вартість переданих прав вимоги, не може безумовно свідчити про заниження ціни продажу прав вимоги та має враховуватись і досліджуватись у сукупності з іншими доказами у справі.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що передача майна в іпотеку не є ані безоплатним відчуженням, ані прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, ані відмовою від власних майнових вимог. В силу правової природи іпотеки, передане майно залишається у власності іпотекодавця. При цьому, закон не пов'язує передання майна в іпотеку з автоматичним відступленням цього майна або ж втрату права власності, відмову від власних майнових вимог на таке майно.

Таким чином позивач, при укладенні договору іпотеки, не набув права власності на майно, що являється предметом іпотеки, тож у випадку відступлення права за іпотечним договором не відбувається відчуження активів банку, що унеможливлює застосування до спірного правочину (Договору про відступлення права за іпотечним договором), положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що витрати на оплату судової експертизи покладались на позивача, проте останній вартість проведеного дослідження не оплатив.

Разом із висновком судової експертизи до суду надійшов рахунок-фактура від 25.02.2016 р. на оплату вартості дослідження у розмірі 12 500,00 грн.

Відповідно до ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, визначаються господарським судом. Судовим експертам і перекладачам відшкодовуються витрати, пов'язані з явкою до господарського суду, в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь експертної установи вартості дослідження у розмірі 12 500,00 грн.

Судовий збір, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Оскільки позивач станом на час подання позову був звільнений від сплати судового збору, сума такого збору в доход Державного бюджету України стягненню з позивача не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 48, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Мале приватне підприємство "Беркут", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", про визнання правочинів нікчемними.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 8, офіс 11; ) 12 500 (дванадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на проведення судової економічної експертизи.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна