ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. Справа № 909/188/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Ковальчук Р. О.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - начальник юридичного відділу, (довіреність №12-16 від 26.01.16);

від відповідача: ОСОБА_2 - начальник управління правового супроводження проектів в Івано-Франківській області ТОВ "Регіональна газова компанія", (довіреність №01-20/10 від 01.02.16);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (вул. Незалежності» 6, м. Івано-Франківськ, 76018)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010)

про стягнення коштів в сумі 338464,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" звернулось в господарський суд з позовом до ТОВ "Івано-Франківськгаззбут" простягнення коштів в розмірі 338464,99 грн.

Свої вимоги позивачем обґрунтовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору відповідачем не виконано свої зобов'язання в частині оплати за надані послуги з приймання платежів від населення, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 338464,99 грн., з яких: 291106,44 грн. - сума основного боргу та 47358,55 грн. - пеня.

Ухвалою від 03.03.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2016.

Через канцелярію суду 29.03.2016 від відповідача надійшов відзив (вх.№4285/16) на позовну заяву, в якому посилаючись на Постанову КМУ №792 від 30.09.2015 "Про проведення розрахунків за спожитий природний газ", відповідач зазначає, що відповідно до п.9 "Порядку проведення розрахунків за спожитий газ" оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку встановлена на рівні не більше 0,3% загальної суми коштів, що надійшли від споживачів. На підставі наведеного, відповідач просить в позові відмовити.

29.03.2016 представники сторін прибули в судове засідання. Представником позивача подано додаткові пояснення (5237/16) до позовної заяви. В судовому засіданні 29.03.2016 Представником позивача свої вимоги підтримано з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позов.

12.04.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.04.2016.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, з врахуванням наступного:

24.07.2015 між УДППЗ "Укрпошта" в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" (виконавець, позивач) та ТОВ "Івано-Франківськгаззбут" (замовник, відповідач) укладено договір №31/601 на надання послуг з приймання платежів (далі договір).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1.1 даного договору предметом цього договору є надання виконавцем послуг замовнику з приймання об'єктами поштового зв'язку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується оплатити послуги виконавця у порядку визначеному цим договором.

Згідно з п.3.1 договору плата за послуги виконавця, які є предметом цього договору, становить 0,8% суми платежу, прийнятого у місяці та 1% суми платежу, прийнятого у селищах та селах.

Представник позивача в судовому засіданні зазначає, що пунктом 4.2.5 договору замовник зобов'язався до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, підписати Акт, наданий філіалом виконавця, та повернути примірник виконавця за зворотною адресою.

За твердженням представника Івано-Франківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" на виконання пункту 4.2.5 договору позивачем було надіслано акти приймання-передачі наданих послуг за жовтень, листопад, грудень 2015, проте, відповідачем дані акти не повернуті позивачу. Крім того, з метою проведення розрахунків за договором за надані послуги відповідно до договору 15.12.2015 позивачем на адресу відповідача листом були направлені акти звірки розрахунків за приймання платежів від населення.

Позивач зазначає, що 29.01.2015 позивачем на адресу відповідача направлено листа щодо повернення підписаних актів та проведення розрахунків, однак відповідачем 03.02.2016 листом повернуто акти звірки розрахунків без підписання.

В свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні зазначає, що ТОВ "Івано-Франківськгаззбут" належним чином виконувало умови договору перед УДППЗ "Укрпошта".

В поданому відзиві відповідач посилається на прийняту Кабінетом Міністрів України Постанову від 30 вересня 2015 № 792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ».

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» затверджено «Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ». Цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу, і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків. Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9 вказаного Порядку оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового звязку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Згідно з п.8.1 договору зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди підписаної уповноваженими на це представниками сторін та скріпленої печатками сторін і є невід'ємною частиною цього договору.

На виконання приписів законодавства та умов договору відповідачем було надіслано лист №01-13/239 від 15.10.2015, в якому товариство наполягало на перегляді комісійної винагороди за укладеним між сторонами договором, в зв'язку з прийняттям вищевказаної Постанови КМУ. Копію вказаного листа долучено до матеріалів справи.

Крім того, відповідачем надіслано на позивачу два оригінальні примірники Додаткової угоди № 1 від 12.10.2015 разом із супровідним листом №04-23/226 від 21.10.2015, на підтвердження чого копії долучено до матеріалів справи.

З відповіді наданої позивачем 12.11.2015 на вказаний лист №04-23/226 від 21.10.2015 вбачається, що встановлення розміру винагороди за приймання платежів, що не забезпечує покриття витрат на надання послуг є неможливим, оскільки не відповідає чинному законодавству та інтересам підприємства. Крім того, позивачем було запропоновано товариству розірвати укладений між сторонами договір №31/601 від 24.07.2015 про надання послуг з приймання платежів.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах і своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

У статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" вказано, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обовязкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Згідно з ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У п. 5 ст. 180 Господарського кодексу України зазначено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Крім того, необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального підзаконного акту та встановлення ним обмеженого тарифу для оплати послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового звязку, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повне рішення складено 22.04.2016.