РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/3050/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дворченко О.О.

розглянувши справу № 910/3050/16

За позовом комунального підприємство «Трускавецьтепло» Трускавецької міської ради;

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»;

про зобов'язання вчинити дії.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Данилевський О.М., довіреність № 14-83 від 18.04.2014р.

обставини справи:

Комунальне підприємство «Трускавецьтепло» Трускавецької міської ради звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов'язання вчинити дії, а саме: списати 11 134,97 грн. пені, 4453,99 грн. - 3% річних, 3878,19 грн. - інфляційних втрат, 8980,52 грн. - 7% штрафу та 792,03 грн. судового збору, стягнутих на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2015р. у справі № 914/166/15.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно не виконуються покладені на нього, в силу приписів Закону України «Про засади функціонування ринку природно газу», обов'язки щодо списання стягнутих рішенням господарського суду Львівської області у справі № 914/166/15 від 10.03.2015р. пені, штрафу, 3% річних та індексу інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 р. порушено провадження у справі № 910/3050/16, розгляд справи призначений на 24.03.2016р.

16.03.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.03.2016р. представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016р. розгляд справи відкладений на 14.04.2016р., у зв'язку з клопотанням відповідача.

14.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 14.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду було оголошено перерву до 25.04.2016р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі № 914/166/15 стягнуто з позивача на користь відповідача 11134,97 грн. пені, 4453,99 грн. 3 % річних, 3878,19 грн. інфляційних нарахувань, 8980,52 грн. 7% штрафу та 792,03 грн. судового збору.

Позивач зазначає, що 06.06.2015р. набрали чинності зміни до ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», якою передбачено списання штрафних та фінансових санкцій за спожитий природний газ в період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. згідно з частиною 13 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Листом № 466/06 від 25.06.2015р. позивач повідомив відповідача про відсутність заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2014р., а також звернувся до відповідача з проханням списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» стягнуті вищевказаним рішенням Господарського суду Львівської області штрафні та фінансові санкції в сумі 29 239,70 грн.

Оскільки відповіді на вказаний лист протягом трьох місяців позивач не отримав, останній звернувся повторно до відповідача з листом вих. № 629/10 від 01.10.2015р. пропозицією щодо укладення договору про реструктуризацію шляхом розстрочення на 24 місяці заборгованості за спожитий газ в період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Відповідач листом вих. № 26-7356/1.8-15 від 29.10.2015р. повідомив позивача про неможливість списання штрафних санкцій та укладення договору про реструктуризацію, у зв'язку з втратою чинності Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Також, між позивачем та відповідачем було підписано акт звіряння розрахунків від 10.03.2016р., з якого вбачається, що не сплаченими залишилися грошові кошти у розмірі 29 239,70 грн., копія якого міститься в матеріалах справи.

Посилаючись на виникнення у відповідача в силу Закону ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» обов'язку здійснити списання штрафних та фінансових санкцій, позивач просить зобов'язати відповідача здійснити списання 11 134,97 грн. пені, 3878,19 грн. інфляційних втрат, 4453,99 грн. 3% річних та 8980,52 грн. штрафу, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/166/15.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для зобов'язання відповідача списати нараховані позивачу штрафні та фінансові санкції за прострочення по оплаті поставленого згідно договору купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Підставою позову позивачем визначено невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» зобов'язання зі списання нарахованої позивачу за прострочення по оплаті поставленого згідно договору купівлі-продажу природного газу штрафних та фінансових санкцій у розмірі 11 134,97 грн. пені, 3878,19 грн. інфляційних втрат, 4453,99 грн. 3% річних та 8980,52 грн. штрафу, стягнутих з позивача за рішенням Господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року у справі № 914/166/15.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що станом н день розгляду даної справи основна заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу позивачем сплачена, крім того Закону України ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність 01.10.2015р., що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Також відповідач зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, а не штрафними санкціями, і не фінансовими санкціями також.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

06.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 423-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Закон № 423- VIII).

Цим законом було внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу». Зокрема, ст. 18 Закону доповнено частиною 13 такого змісту: « 13. заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.»

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із системного аналізу ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» предметом його регулювання є заборгованість (а відтак, і штрафні санкції, нараховані на неї), що залишилась непогашеною на день набрання чинності цим законом - 06.06.2015р., за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р.; та заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., яка була сплачена у період з 06.06.2015р. до 06.09.2015р.

При цьому, відповідно до наведених норм ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним з елементів процедури реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий у 2014 році на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України, та не розглядається як самостійна підстава для списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій поза вказаною процедурою реструктуризації.

Судом встановлено, та не заперечується позивачем, що станом на день набрання чинності ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» у позивача була відсутня заборгованість за спожитий природний газ до 01.01.2014р. за договором № 12/285-БО-21 від 03.09.2012р., а тому списання штрафу та пені суперечить вимогам вказаної норми права (вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Вищого господарського суду України від 20.04.2016р. у справі № 910/30375/15).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для списання 11 134,97 грн. пені, 3878,19 грн. інфляційних втрат, 4453,99 грн. 3% річних та 8980,52 грн. штрафу.

Крім того, суд зазначає, що Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» не визначено списання 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ці нарахування не є ані штрафними, ані фінансовими санкціями, а за своєю правовою природою є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим в задоволенні позову відмовляє.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов