ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа№ 914/335/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна, м. Київ

до відповідача 1: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес, м. Київ,

до відповідача 2: Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів,

про: стягнення 8 928,17 грн

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність № 19 від 01.01.16р.;

відповідача 1: не зявився;

відповідача 2: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна до відповідача 1 - приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес та до відповідача 2 - Львівського комунального підприємства Львівелектротранс про стягнення 22 367,92 грн

Ухвалою суду від 10.02.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 22.02.2016 р. Ухвалою суду від 22.02.2016р. розгляд справи відкладено на 14.03.2016р. Ухвалою суду від 14.03.2016р. розгляд справи відкладено на 28.03.2016р.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник позивача зявився, через канцелярію суду подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 1 4428,17 грн, з відповідача 2 4500,00 грн

В судове засідання 28.03.2016 р. представник відповідача 1 зявився, через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник відповідача 2 не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 14.03.2016р. не виконав.

Ухвалою суду від 28.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 11.04.2016 р., строк розгляду справи продовжено.

В судове засідання 11.04.2016 р. представник позивача зявився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 11.04.2016 р. представник відповідача 1 не зявився. 08.04.2016 р., до суду, від представника відповідача 1 надійшли письмові пояснення по справі, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, просить суд розглянути справу за відсутності представника.

В судове засідання 11.04.2016 р. представник відповідача 2 не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 14.03.2016р. не виконав.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останні повідомлені належно, проте не скористалися правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

18.05.2016 року по вул. Підвальна, 13 у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортних засобів: трамвай "Татра" бортовий № 1014, який належить Львівському комунальному підприємству "Львівелектротранс (надалі - відповідач-2) під керуванням ОСОБА_2 та автобуса "ЧАЗ" р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3М, що підтверджується довідкою ДА1 від 24.06.2015 року.

Транспортний засіб "ЧАЗ" р.н. НОМЕР_1 був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у ПрАТ "АСК "Інго Україна" (надалі - позивач) на підставі договору добровільного страхування № 640596510 від 23.09.2014 року, з терміном дії від 23.09.2014 року до 22.09.2015 року та франшизою 2 047,73 грн.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.08.2015 року водія трамваю "Татра" бортовий № 1014 - ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Як встановлено в постанові суду, під час скоєння ДТП ОСОБА_2Є перебував у трудових відносинах з відповідачем-2, що підтверджується наказом ЛКП "Львівелектротранс" № 504-п від 23.10.2014 року та шляховим листом трамваю від 18.05.2015 року.

Відповідач 2 є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої своїм працівником під час виконання трудових обов'язків в силу ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України.

Цивільно-правова відповідальність відповідача-2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "Брокбізнес" (надалі - відповідач-1) на підставі договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356 від 18.07.2014 року, з терміном дії від 29.07.2014 року до 28.07.2015 року, лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок ДТП у розмірі 50 000,00 грн та безумовною франшизою у розмірі 3 % від страхової суми, що складає 4 500,00 грн

Внаслідок вказаної ДТП страхувальнику позивача було завдано значної матеріальної шкоди. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №5007 від 15.07.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу склала 48 190,30 грн

ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відшкодувала власнику пошкодженого транспортного засобу завдану шкоду у розмірі 22 367,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3570 від 18.09.2015 року.

Як вбачається зі страхового акту № 132844 від 17.09.2015 року зазначена сума була визначена за мінусом різниці у вартості запасних частин до застрахованого транспортного засобу, а також франшизи передбаченої договором добровільного страхування № 640596510 від 23.09.2014 року (48 190,65 грн 23 775,00 грн 2 047,73 грн = 22 367,92 грн).

Таким чином позивач набув право зворотної вимоги в порядку суброгації до особи, винної у заподіянні матеріальної шкоди, якою в даному випадку є відповідач-2, в розмірі фактично сплачених грошових коштів 22 367,92 грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача-2 на момент ДТП була застрахованою у відповідача-1, позивач звернувся до останнього із заявою про компенсацію суми страхової виплати, яка була отримана останнім 17.12.2015 року, однак залишена без розгляду та задоволення.

Відповідач-1 подав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що 18.05.2015 року він провів оцінку завданої шкоди застрахованому у позивача транспортного засобу марки "ЧАЗ" р.н. НОМЕР_1, яка склала 21 527,70 грн з ПДВ або 17 939,75 грн без ПДВ, що підтверджується звітом № Ю-00422 від 09.062015 року. Після цього відповідач-1 відняв від суми завданої шкоди без ПДВ (17939,75 грн) розмір франшизи за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356 від 18.07.2014 року (4500,00 грн) та визначив суму до сплати позивачу у розмірі 13 439,75 грн Відтак вважає свої зобовязання виконаними, а позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення.

28.03.2016 р. представник позивача, через канцелярію суду подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 1 4428,17 грн, з відповідача 2 4500,00 грн В обґрунтування заяви посилається на наступне.

В абзаці 2 ст.36.2. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Закон), встановлено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Оскільки сума заподіяної шкоди не виплачувалась (не відшкодовувалась) відповідачем-1 безпосередньо на рахунок потерпілої особи (оскільки така була застрахована у позивача), то у відповідача-1 не було правових підстав застосувати до розрахунку абз.) 2 ст.36.2. Закону, а відтак і віднімати від розміру завданої шкоди суму ПДВ. Тобто, відповідач-1 застосував до спірних правовідносин з позивачем ст.36.2. Закону, яка підлягає до застосування виключно у його відносинах з безпосереднім потерпілим (відшкодування на загальних підставах, передбачених Законом).

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим».

Як встановлено судом, 02.02.2016 року відповідачем-1 було відшкодовано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 439.75 грн, що є частковою компенсацією (відшкодуванням) суми страхової виплати. Отже, з урахуванням всього вище наведеного розрахунок позовних вимог до відповідача-1 буде наступним:

22 367,92 грн 13 439,75 грн 4 500,00 грн = 4 428,17 грн., де

22 367,92 грн - сума страхової виплати, яка була відшкодована позивачем своєму страхувальнику 18.09.2015 року на підставі договору добровільного страхування № 640596510 від 23.09.2014 року (в межах якої позивач набув право зворотної вимоги);

13 439,75 грн - сума страхової виплати, яка була компенсована відповідачем-1 на рахунок позивача 02.02.2016 року;

4500.00 грн - розмір безумовної франшизи, передбачений договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356, укладеним між відповідачами 18.07.2014 року, який не підлягає до стягнення з відповідача-1 на підставі ст.9 Закону України "Про страхування".

За наведених вище обставин, позивач вважає, що його права та законні інтереси порушенні, за захистом яких він звертається до господарського суду.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 29. Закону, - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо термін виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, з урахуванням дати отримання претензії від позивача - 17.12.2015 року, відповідач-1 зобов'язаний був її розглянути та виконати (сплатити) у термін до 24.12.2015 року. Відповідно з 25.12.2015 року у правовідносинах позивача та відповідача-1 має місце прострочення виконання грошового зобов'язання, а відтак виник спір, який є підставою для звернення до господарського суду за захистом порушеного права.

Отже, до стягнення з відповідача-1 підлягала сума грошових коштів у розмірі 17 867,92 грн, згідно наведеного нижче розрахунку:

22 367,92 грн - 4500.00 грн = 17867.92 грн, з яких:

22 367,92 грн - сума страхової виплати, яка була відшкодована страхувальнику на підставі договору добровільного страхування № 640596510 від 23.09.2014 року та в межах якої позивач набув право зворотної вимоги;

4500,00 грн. - розмір безумовної франшизи, передбачений договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356, укладеним між відповідачами 18.07.2014 року.

В абзаці 2 ст.36.2. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Закон), встановлено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Оскільки сума заподіяної шкоди не виплачувалась (не відшкодовувалась) відповідачем-1 безпосередньо на рахунок потерпілої особи (оскільки така була застрахована у позивача), то у відповідача-1 не було правових підстав застосувати до розрахунку абз.)2 ст.36.2. Закону, а відтак і віднімати від розміру завданої шкоди суму ПДВ. Тобто, відповідач-1 застосував до спірних правовідносин з позивачем ст.36.2. Закону, яка підлягає до застосування виключно у його відносинах з безпосереднім потерпілим (відшкодування на загальних підставах, передбачених Законом).

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим».

Як встановлено судом, що 02.02.2016 року відповідачем-1 було відшкодовано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 439.75 грн, що є частковою компенсацією (відшкодуванням) суми страхової виплати. Отже, з урахуванням всього вище наведеного розрахунок позовних вимог до відповідача-1 буде наступним:

22 367,92 грн 13 439,75 грн 4 500,00 грн = 4 428,17 грн., де

22 367,92 грн - сума страхової виплати, яка була відшкодована позивачем своєму

страхувальнику 18.09.2015 року на підставі договору добровільного страхування № 640596510 від 23.09.2014 року (в межах якої позивач набув право зворотної вимоги);

13 439,75 грн - сума страхової виплати, яка була компенсована відповідачем-1 на рахунок позивача 02.02.2016 року;

4500.00 грн - розмір безумовної франшизи, передбачений договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356, укладеним між відповідачами 18.07.2014 року, який не підлягає до стягнення з відповідача-1 на підставі ст.9 Закону України "Про страхування".

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 заборгованості в розмірі 4 428,17 грн (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.03.2016 р.) є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що винуватець ДТП - ОСОБА_2 під час її скоєння перебував у трудових відносинах з відповідачем-2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача-1. Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 007-5919 ДЦВ/356 від 18.07.2014 року була передбачена франшиза у розмірі 4500,00 грн, яка згідно чинного законодавства не відшкодовується страховиком відповідача-2.

Отже, обов'язок відшкодування залишку завданої шкоди (франшизи) у розмірі 4500,00 грн покладається на відповідача-2 на підставі ст.ст. 9, 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 заборгованості - франшизи в розмірі 4 500,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача 1 та відповідача 2 пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 51, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес (адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3, ) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна (, адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, 33, м. Київ, 01054) 4428,17 грн та 683,47 грн судового збору.

3. Стягнути з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" (, адреса 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна (, адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, 33, м. Київ, 01054) 4 500,00 грн франшизи та 694,54 грн судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 15.04.2016 р.

Суддя Синчук М.М.