ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.04.2016р. Справа № 905/729/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля, м. Павлоград, Дніпропетровська область

до відповідача: Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця, м. Донецьк

про стягнення 3 421 грн. 84 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №ББУ/ПУ273/ВП/15 від 18.12.2015р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.04.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство ДТЕК Павлоградвугілля, м. Павлоград, Дніпропетровська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця, м. Донецьк, про стягнення вартості недостачі вантажу у сумі 3 421 грн. 84 коп.

Ухвалою суду від 26.02.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 24.03.2016р. Ухвалою суду від 24.03.2016р. розгляд справи відкладено на 14.04.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вугілля камяне марки г-газове, яке перевозилося за накладною № 46743712 від 03.06.2015р. у вагоні № 62315577 в кількості 68 150 кг. було доставлено на станцію призначення з недостачею вантажу, про що складено комерційний акт БА № 789173/20 від 04.06.2015р. Разом з позовною заявою позивач надав заяву про поновлення строку для звернення до суду.

Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 909, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 22, 105, 113, 114, 115, 129, 130, 131, 133 Статуту залізниць України.

Представник позивача у судових засіданнях 24.03.2016р. та 14.04.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на дані зазначені у залізничній накладній № 46743712 та комерційному акті БА № 789173/20 від 04.06.2015р.

Відповідач у свою чергу про судові засідання 24.03.2016р. та 14.04.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать розміщені 26.02.2016р. та 28.03.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

03.06.2015р. Публічне акціонерне товариство ДТЕК Павлоградвугілля зі станції Богуславський Придніпровської залізниці на станцію ОСОБА_1 залізниці відповідно до технічних умов завантажило по накладній № 46743712 вугілля камяне марки г-газове у вагон № 62315577 в кількості 68 150 кг. та передало вказаний вантаж для перевезення Державному підприємству Придніпровська залізниця. Згідно з накладною поверхня вантажу маркована 5 поздовжніми полосами. ГР (0-200).

В свою чергу, Державне підприємство Придніпровська залізниця прийняла у Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на станції Богуславський Придніпровської залізниці для перевезення перерахований вище вантаж і зобовязалась доставити його на станцію ОСОБА_1 залізниці Товариству з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго ДТЕК Курахівська ТЕС.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення ОСОБА_1 залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Так, на станції призначення, з посиланням на складений цією станцією акт загальної форми №291 від 04.06.2015р., було здійснено комісійне переважування вантажу у вагоні №62315577 по відправці №46743712, за результатами якого складений комерційний акт БА № 789173/20 від 04.06.2015р., відповідно до якого вагон прибув із заглибленням з лівої сторони по ходу поїзда на всю довжину вагону, глибиною 0,60 м., шириною 1,50 м. Порушено маркування. Двері люка закриті, течі вантажу не має. При подачі на 200 т. тензометричні вагонні ваги одержувача при переважуванні виявилось: брутто 88 000 кг, тара 23 300 кг., нетто 64 700 кг., що менше документа на 3 450 кг. Переважування проводилось з зупинкою та розчепленням. Переважування проводив агент комерційний ОСОБА_3 в присутності начальника станції ОСОБА_1 ОСОБА_4, прийомоставача вантажу та багажу Курахівської ТЕС ОСОБА_5, агента комерційного ОСОБА_6 При повторному зважуванні вага не змінилась.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення з маркуванням, однак на станцію призначення вантаж прибув з порушеним маркуванням, тобто не у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення. Отже, наявні сліди доступу до вантажу, ознаки розкрадання чи втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом БА № 789173/20 від 04.06.2015р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Матеріали справи містять довідку за підписами в.о. директора філії ПТП «Павлоградпогрузтранс» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо вартості спірного вантажу.

Так, відповідно до довідки №1/5301 від 15.09.2015р. вартість 1т. вугільної продукції: вугілля камяне, ГР (0-200), відвантаженої з ПСП ШУ Дніпровське «Шахта Сташкова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (станція Богуславський Придніпровська залізниця) в адресу ДТЕК Курахівська ТЕС ТОВ «ДТЕК Східенерго» (станція ОСОБА_1 залізниця) у вагоні №62315577 по залізничній накладній № 46743712 складає 1 235 грн. 77 коп. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива, становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача вантажу у вагоні № 62315577 становить 68 150 64 700 = 3 450 кг., або 3,45 т. Природна втрата маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі становить 68 150 кг. Х 1% = 681,5 кг. Недостача вантажу у вагоні № 62315577 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі, становить 3 450 кг. 681,5 кг. = 2 768,5 кг. або 2,7685 т.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена за комерційним актом БА № 789173/20 від 04.06.2015р. у розмірі 3 421 грн. 84 коп.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним, на підставі чого судом зроблено власний розрахунок. Фактично вартість недостачі вантажу у вагоні №62315577 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси складає 3 421 грн. 23 коп.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач належним чином не виконав, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 3 421 грн. 23 коп., а в частині стягнення 61 коп. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заява про поновлення строку для звернення до суду, обґрунтована тим, що позовна заява була повернута на підставі ст.63 Господарського процесуального кодексу України та після усунення недоліків позивач повторно звернувся з позовною заявою. Судом дана заява не приймається до уваги, за її недоцільністю та у звязку з тим, що повернення позовної заяви не призводить до такого наслідку, як пропуск строку для звернення до суду.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 24, 110, 111, 113, 114, 115, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.ст. 12, 23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст. 909, 920, ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 307, ст. 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця (, місцезнаходження 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (, місцезнаходження 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76) суму вартості недостачі вантажу у розмірі 3 421 грн. 23 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 377 грн. 75 коп.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля в частині стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 61 коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 14.04.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.04.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко