донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.04.2016 справа №908/6322/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Бойченка К.І., Чернота Л.Ф.
за участю представників сторін від позивача від відповідача Гиря В.О., за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.02.2016 року (підписано 11.03.2016 р.)
у справі№ 908/6322/15 (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.)
за позовомЗапорізької міської ради, м. Запоріжжя
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя
простягнення 50 370,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року до господарського суду звернулась Запорізька міська рада, м. Запоріжжя (позивач) із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя (відповідач) про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 50 370,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2016р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також висновки, що викладені у рішенні господарського суду, не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідачем порушено вимоги ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, затвердженого рішенням №77 та внаслідок невиконання останнім обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 50 370,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2012р. за № ЗП 4 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва "Будівництво торгового комплексу у складі 4-х павільйонів", за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач, з посиланням на ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та на власне рішення від 24.12.2012р. № 77 "Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя" (далі - Порядок) звернувся до відповідача з листом про необхідність звернення останнього до міського голови із заявою про укладення договору про пайову участь із доданням довідки з визначенням вартості робіт, довідки із зазначенням місцезнаходження та реквізитів фізичної особи-підприємця, виписки з ЄДРПОУ та копії свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідачем зазначеної заяви не надано.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 27.06.2013р. за № ЗП 44 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Позивач направив відповідачу вимогу від 22.07.2015р. про сплату 50 370,00 грн. збитків, вважаючи, що відповідачем порушено вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, не виконано обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 50 370,00 грн.

Стягнення цієї суми у якості збитків і є предметом позову в межах даної справи.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно з преамбулою Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон) цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із ч.ч. 2, 3, 5, 9 ст. 40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 7 ст. 181 ГК України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Оскільки розмір пайової участі визначається на підставі вищенаведених вимог Закону в договорі, а такого договору між сторонами не укладалося, з позовною заявою щодо укладання зазначеного договору в порядку ст. 181 ГК України позивач не звертався та проекту договору відповідачу не направляв, відсутні підстави вважати відсутність вищезазначеного договору між сторонами наслідком винної бездіяльності відповідача, а визначену позивачем в однобічному порядку спірну суму пайової участі - у якості збитків в розумінні вимог ст. 22 ЦК України та ст.ст. 224-225 ГК України.

Судова колегія вважає безпідставними доводи позивача щодо покладення на відповідача відповідальності за відсутність договору між сторонами в розумінні ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки такий обов'язок мають обидві сторони в рівному ступені.

У разі ухилення однією зі сторін від укладення обов'язкового відповідно до Закону договору, це питання вирішується в порядку ст. 181 ГК України за ініціативою іншої заінтересованої сторони.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо обов'язку відповідача сплатити заявлену до стягнення суму у якості збитків.

За таких підстав судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 50 370,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6322/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6322/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

Л.Ф. Чернота

Надр. 5 прим.:

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС