ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.04.2016р. Справа № 905/786/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Отіс, м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради, м. Дружківка, Донецької області

про зобовязання Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради виконувати умови договору D2 2OM 007 від 01.09.2015р. до закінчення строку його дії, а саме до 31.12.2020р.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю №81 від 11.04.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 - директор Комунального підприємства "Комсервіс" Дружківської міської ради.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.04.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Отіс, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради, м. Дружківка, Донецької області, про зобовязання Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради виконувати умови договору D2 2OM 007 від 01.09.2015р. до закінчення строку його дії, а саме до 31.12.2020р.

Ухвалою суду від 26.02.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 29.03.2016р. Ухвалою суду від 29.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 14.04.2016р.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.04.2016р. по 21.04.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р., зокрема позивач вважає строк дії вказаного договору пролонгованим до 31.12.2020 року, а тому відповідач повинен виконувати покладені цим договором на нього обовязки. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 14, 15, 509, 525, 598, 629, 653, 905, 907 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 29.03.2016р., 14.04.2016р. та 21.04.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р. із відповідачем та на п.5.2. вказаного договору, за яким строк дії договору вважається пролонгованим на наступні 5 календарних років, якщо жодна зі сторін не заявила про відмову від його пролонгації за 1 місяць до закінчення строку дії договору.

Представник відповідача у свою чергу у судових засіданнях 14.04.2016р. та 21.04.2016р. заперечував проти задоволення позовних вимог. 14.04.2016р. в судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вчасно попередив позивача про відмову від продовження строку дії договору листом №120/02 від 01.09.2015р. Крім того, відповідач зазначив у відзиві, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого цивільного права та інтересу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством Отіс (далі виконавець) та Комунальним підприємством Комсервіс Дружківської міської ради (далі замовник) був укладений договір D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р. (далі за текстом Договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обовязок виконання технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем в обємах згідно переліку обєктів та вартості технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (додаток № 1 до договору).

Відповідно до п.1.2. договору, замовник оплачує виконавцю технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на умовах договору.

Згідно з п. 5.1. договору, з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 від 01.09.2015р., строк дії договору встановлюється з 01.09.2015р. та по 31.12.2015р.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на наступні та кожні чергові 5 календарних років, якщо жодна зі сторін не заявила відмови від його пролонгації за 1 місяць до закінчення строку дії договору.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказано в ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обовязку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної шкоди;

- визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав.

У відповідності до ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо продовження (пролонгації) дії договору D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом при розгляді справи встановлено, що відсутнє нормативне обґрунтування вищевказаних вимог з боку позивача, зокрема, позивачем не визначено, які саме дії слід спонукати виконувати відповідача, оскільки Договір встановлює певний перелік зобовязань для кожної зі сторін договору, крім того певні зобовязання сторін по договору прямо випливають з закону, проте, як вже зазначалось вище, позивачем точно не визначено, які саме дії по виконанню договору слід спонукати вчинити Відповідача. Також позивачем не зазначено, яким чином (шляхом вчинення якої саме, або яких саме дій) відповідач має виконати умови Договору.

Пунктом 4 ч.2 ст.54 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ч.4 ст.84 ГПК України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення). При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його порушеного або оспорюваного права та охоронюваного законом інтересу, оскільки не конкретизовано позивні вимоги, як це передбачається вищенаведеними нормами чинного законодавства. А саме, як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд зобовязати Відповідача виконувати умови договору D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р., тобто, позивачем заявлені вимоги про абстрактне спонукання до виконання точно не вказаних умов договору взагалі, і крім того - на майбутнє.

Однак, позивач звертаючись до суду не вірно визначив спосіб захисту своїх порушених прав, предмет позову.

Суд зазначає, що предметом даного позову повинно бути зобовязання вчинити певні дії, а не зобовязати відповідача виконувати умови договору D2 2OM 007 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 01.09.2015р., тобто, позивачем заявлені вимоги про абстрактне зобовязання, не конкретизоване певною дією.

Задоволення таких позовних вимог унеможливлене вимогами статті 84 ГПК України, згідно з якою господарський суд може зобовязати вчинити лише конкретні дії.

З урахуванням викладеного вище, судом вбачається, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем було вибрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає чинному законодавству, а отже вимоги позивача є нормативно необґрунтованими, а отже безпідставними, і тому в задоволенні позову належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст. 6, ч.2 ст.11, ст.ст. 16, 526, 626, 627 Цивільного кодексу України; ст. 20 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, п.1 ч.1 ст.12, ст.ст. 33, 34, 43, 49, ч.2 ст. 54, ст.ст. 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Отіс, м. Київ до Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради, м. Дружківка, Донецької області, про зобовязання Комунального підприємства Комсервіс Дружківської міської ради виконувати умови договору D2 2OM 007 від 01.09.2015р. до закінчення строку його дії, а саме до 31.12.2020р., відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 21.04.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко