донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.04.2016 справа №908/6324/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1Л ОСОБА_2, ОСОБА_2
при секретарі розглянувши апеляційну скаргу за участю представників сторінка від позивача відповідача ОСОБА_3О Запорізької міської ради, м. Запоріжжя не зявились не зявились
на рішення господарського судуЗапорізької області
від29.02.2016 р.
у справі№908/6324/15 (суддя Кутіщева Арнет Н.С.)
за позовом до про Запорізької міської ради, м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР-5», м.Запоріжжя стягнення 2000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Запорізька міська рада, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДОР-5" про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 2000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення під офісне приміщення за адресою: 69600, м. Запоріжжя, вул. Яценка, 1 прим. №ІІ (літ. А6), в порушення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення Запорізької міської ради №40 від 10.09.2014 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77», не звернувся у встановленому порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створені і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста (договір про пайову учать) та не перерахував до бюджету м. Запоріжжя кошти для створення і розвитку інфраструктури міста, чим завдав територіальній громаді збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6324/15 у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем у справі подана апеляційна скарга, у якій заявник просить скасувати судове рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Сторони у судове засідання Донецького апеляційного господарського суду не зявились.

У звязку з находженням у відпустці судді Сгара Е.В. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.04.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. Малашкевич С.А.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила..

29.09.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ЗП 09 на об'єкті будівництва Реконструкція нежитлового приміщення під офісне приміщення за адресою: 69600, м. Запоріжжя, вул. Яценко, 1 прим. № ІІ (літ.А6)».

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 1 статті 40 вказаного Закону встановлено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

10.09.2014р. Запорізької міською радою прийнято рішення №40 Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням № 77 від 24.12.2012р. Запорізької міської ради (далі - рішення № 77).

Пунктом 3.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням № 77 (далі - Порядок), передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (далі - Договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Позивач вказував, що відповідач листом від 07.10.2014р. № 4885 повідомив про початок виконання замовником будівельних робіт на обєкті будівництва, а саме: Реконструкція нежитлового приміщення під офісне приміщення за адресою: 69600, м. Запоріжжя, вул. Яценко, 1 прим. № ІІ (літ.А6)», проте він не звернувся у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь.

21.10.2014 за № ЗП 63 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, на думку апелянта, відповідачем порушені вимоги статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням №77.

Внаслідок невиконання відповідачем встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 2000,00 грн.

Позивач вважав, що обов'язок укласти договір про пайову участь у відповідача виник з 29.09.2014р., тобто з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

1) Частинами 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 ГК України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

У ст.ст. 224, 225 ГК України, на які посилається позивач в якості підстави для стягнення з відповідача збитків, закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка опустила господарське правопорушення, крім іншого, включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи вищевикладене, господарський суд правомірно зазначив, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо.

Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться:

- наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі);

- протиправність поведінки правопорушника;

- причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками;

- вина правопорушника.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

У спорі, що розглядається, позивач вбачав свої збитки в тому, що, відповідно до приписів ч.7 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 06.07.2014р.), замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт письмово поінформувати виконавчий комітет міської ради за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

В пункті 2.1 Порядку Запорізькою міською радою закріплено, що договір про пайову участь, укладається з виконавчим комітетом Запорізької міської ради.

Згідно з пунктом 3.6 Порядку, договір укладається до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Обов'язок укласти договір про пайову участь у відповідача виник з 29.09.2014р., тобто з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Відповідач не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь.

Між тим, стаття 29 Закону України «Про планування і забудову територій», не містить будь якого обов'язку для відповідача, якимсь чином письмово інформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 7 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 30 вересня 2009 року (що діяв на момент отримання дозволу №781-10 від 29 грудня 2010 року), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, одночасно з наданням дозволу на виконання будівельних робіт або відмовою у його наданні, письмово інформує про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Позивач, в обґрунтування розрахунку суми збитків, посилався на Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затверджений Рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р.

Разом з тим, апелянт зазначав, що розрахунок величини пайової участі наведено в додатку до вимоги про сплату суми збитків №01/02-21/02965 від 02.04.2015 року. Слід зазначити, що у наведеній вимозі позивач зазначав, що розрахунок величини пайової участі, наведений в додатку до вимоги про сплату суми збитків здійснювався на підставі Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014р. №40.

В той же час, Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, що затверджений Рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р., не надано роз'яснень щодо збитків внаслідок не сплати замовниками суми пайової участі, не встановлений порядок стягнення збитків, а тільки пунктом 7.1. передбачено право звернення до суду в разі виникнення спорів, пов'язаних з пайовою участю у розвитку інфраструктури міста.

Судовою колегією встановлено, що договір пайової участі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію між сторонами не укладався, позивач не звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача укласти відповідний договір, отже, у встановленому законом порядку не встановлені розмір та строк сплати пайової участі.

Таким чином, позивачем не надано обґрунтування заявленого розміру збитків та визначення правового походження зазначених збитків, складу збитків та інших умов, передбачених главою 25 Господарського кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 224, ст. 225 зазначеного Кодексу.

Крім того, Запорізька міська рада посилається на положення ст. 623 Цивільного кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що договір на пайову участь між сторонами не укладався, позивач до суду з позовом щодо спонукання відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя не звертався.

Пунктом 3.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012, передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.11р. «Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів» Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до якого, нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Факт прийняття спірного обєкта в експлуатацію підтверджується зареєстрованою 21.10.2014 р. декларацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 63 про готовність обєкта до експлуатації. До вказаної дати договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» носять імперативний характер, на даний час, тобто після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, укладення договору є неможливим.

Як вже зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність за завдання майнової шкоди наступає за наявності цивільного правопорушення, яке складається з наступних елементів: наявність майнової шкоди, протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) заподіювача, причинний звязок між протиправною поведінкою та майновою шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність збитків (їх розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди, та причинний звязок такої поведінки із заподіювачем шкоди. У свою чергу, відповідач повинен довести , що в його діях відсутня вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, господарський суд дійшов до правомірного висновку, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності; що одержання доходів безпосередньо від господарської діяльності та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Запоріжжя на відповідні роки; що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в розмірі 2000,00 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток.

За своїм змістом поняття інфраструктури включає до себе сукупність споруд, будівель, систем і, служб, необхідних для функціонування і забезпечення умов життєдіяльності суспільства; положення законодавства, на які посилається позивач, вказують на необхідність участі замовника об'єкта будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту, його інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Однією зі складових місцевого бюджету є бюджет розвитку, надходження якого, згідно з пунктом 4-1 частини 1 статті 71 Бюджетного кодексу України, включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В той же час, відповідно до змісту частини 2 статті 76 Бюджетного кодексу України, рішенням про місцевий бюджет визначаються, зокрема, загальна сума доходів видатків та кредитування місцевого бюджету (з розподілом на загальний та спеціальний фонди); доходи місцевого бюджету за бюджетною класифікацією (у додатку до рішення).

Таким чином, вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету міста Запоріжжя є планування таких доходів і відповідне їх відображення в рішеннях про місцевий бюджет.

Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність запланованих у бюджеті м. Запоріжжя надходжень спеціального бюджету міста Запоріжжя та витрат на розвиток інфраструктури населеного пункту, його інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури у зв'язку зі здійсненою відповідачем реконструкцією, жодним чином не обґрунтував у позові, в чому полягає необхідність надходжень та витрат на розвиток міської інфраструктури у зв'язку зі здійсненою відповідачем реконструкцією, не надав належного розрахунку, яким планувалось отримання Запорізькою міською радою таких надходжень, у тому числі від відповідача грошових коштів, у розмірі 2000,00 грн. для створення і розвитку інфраструктури міста.

Крім того, посилання апелянта на порушення відповідачем статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» судова колегія вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки право оферти мав як відповідач, так і позивач, але при цьому договір пайової участі так і не був укладений.

За таких обставин, твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у конкретному розмірі є необґрунтованими.

2) Відповідно до п. п. 4, 13 ст. 1 Закону України «Про планування містобудівної діяльності» замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву;

територія частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Статтею 2 вказаного вище Закону передбачено, що планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво обєктів, реконструкцію існуючої забудови та території.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Відповідно до приписів ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 8 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник зобовязаний протягом 7 календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до частини 5 цієї статті письмово проінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням обєкта будівництва про їх початок

Факту спорудження/розміщення нового або виходу за межі існуючого фундаменту обєкту Державною архітектурно-будівельною інспекцією Запорізькій області під час реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації не виявлено, земельної ділянки для будівництва обєкт реконструкції не потребував (п. 11-1 Декларації).

Враховуючи системний аналіз вказаних норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не поширюється, в даному випадку, на відповідача, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач здійснював лише реконструкцію всередині існуючої будівлі без виходу за межі існуючого фундаменту та без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок.

Така позиція суду узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, яка викладена у постановах від 21.01.2015р. № 917/1840/11, від 21.04.2015р. № 907/773/14, від 27.01.2016р. №908/4000/15, від 13.10.2015р. № 908/4459/14, № 922/2321/15.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) та в розясненнях президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначається, що шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Колегією суддів не встановлений факт протиправної поведінки відповідача під час здійснення реконструкції обєкту щодо неповідомлення виконавчого органу міської ради, місцевої державної адміністрації за місцезнаходженням обєкта будівництва про початок виконання будівельних робіт; відповідачем забудови нової земельної ділянки не здійснювалося, реконструкції будівлі із виходом за межі існуючого фундаменту також; судом зясовано обставини про відсутність обовязку щодо участі відповідача у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, визначеного ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та, як наслідок, необхідність перерахування позивачу коштів (пайова участь); вина в діях відповідача відсутня, як і причинний звязок між поведінкою відповідача та збитками позивача.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевказане, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

У звязку з викладеним, керуючись ст.33, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6324/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: С.А. Малашкевич

ОСОБА_4

Надруковано 5 прим 1- позивачу,1- відповідачу,1- у справу,1- ДАГС,1- ГСЗО