КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 910/29352/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Артюхов Д.С.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Яцько Р.М., дов. б/н від 10.12.2015 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.01.2016 року

у справі № 910/29352/15 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс»

до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк

Сбербанку Росії»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29352/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29352/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено до розгляду на 21.03.2016 року.

21.03.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року розгляд справи відкладено на 11.04.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» у судові засідання не з'являвся.

11.04.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, в судове засідання 21.03.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс» також подавало клопотання про відкладення розгляду спору.

Заслухавши думку представника Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», який зазначив про можливість розгляду справи саме у судовому засіданні 11.04.2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс» про дату та місце розгляду справи 21.03.2016 року та 11.04.2016 року було повідомлене належним чином. Участь представників відповідача у судовому засіданні 11.04.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування письмових доказів не надходило. До того ж, доводи зазначені у клопотанні про те, що заявник має єдиного відповідального по даній справі представника, який знаходиться на лікарняному, судова колегія не приймає до уваги, оскільки, скаржник є юридичною особою яка не обмежена у виборі своїх представників. Юридичну особу також може представляти її директор. Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у поданому клопотанні скаржник не надав будь-яких доказів про те, що представник дійсно знаходиться на лікарняному, зокрема довідки про відкриття лікарняного чи копії лікарняного листа.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представник відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Антекс» (далі - позивач, позивальник, ТОВ «Антекс») та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - відповідач, банк, ПАТ «Сбербанк Росії») укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 03-В/13/75/ЮО (далі - Договір кредиту).

За умовами Договору кредиту банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 150 000,00 євро до 23.04.2015 року, на умовах визначених цим договором, а позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, передбачені цим договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору з 24.11.2014 року ліміт кредитної лінії зменшується щомісячно кожного 24-го календарного місяця на 25 000,00 євро.

Положеннями п. 1.3 Кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки, яка застосовується в цьому договорі: з дати укладення цього договору і до 23 квітня 2014 року включно діє фіксована процентна ставка, яка становить 11,5 % річних; починаючи з 24 квітня 2014 року діє змінювана процентна ставка, яка визначається як сума погодженого сторонами індексу і маржі банку та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR EUR12M + M. Наведені вище значення розміру змінюваної процентної ставки розуміються в такому значенні: «R» - розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відсотках річних; «Базова процентна ставка» - це погоджений сторонами кредитного договору індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки та дорівнює розміру індикативної процентної ставки «LIBOR EUR 12М», період перегляду якої складає 12 місяців; «М» - маржа банку, встановлюється на рівні 11,0 %.

Згідно з п. 1.3.9 Кредитного договору сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в цьому пункті 1.3 договору, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору.

Про зміну змінюваної процентної ставки, банк письмово повідомляє позивальника із зазначенням дати, з якої змінюється змінювана процентна ставка за користування кредитом, але у будь-якому випадку не пізніше ніж 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки за користування кредитом. Сторони погодили, що під належним чином зробленим письмовим повідомлення банком позичальника про зміну змінюваної процентної ставки за цим договором, сторони вважають повідомлення (з інформацією про новий розмір процентної ставки), зроблене шляхом використання будь-якого методу повідомлення, передбаченого п. 11.9 цього договору.

Звертаючись з даним позовом, ТОВ «Антекс» стверджує, що всупереч нормам чинного законодавства України в Кредитному договорі не визначено розмір процентної ставки, що відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання вказаного договору недійсним у судовому порядку.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Приписами ч.ч. 1, 3, 4, 6 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

З положень п. 1.3 Кредитного договору встановлено, що сторони погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 11,5 % річних, яка діяла з моменту надання кредиту до 24.04.2014 року та змінювану процентну ставку, яка почала діяти з 24.04.2014 року. При цьому, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки встановлений у п. 1.3 Кредитного договору.

З огляду на положення ст. 1056-1 Цивільного кодексу України та умов п. 1.3 Кредитного договору визначено порядок встановлення змінюваної процентної ставки та порядок її застосування банком, у випадку завчасного повідомлення позичальника.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним.

При цьому, судова колегія відхиляє посилання апелянта на відсутність підписаних між сторонами актів звірки за 2014-2015 роки, в яких повинен визначатися розмір процентної ставки та період з якого вона застосовується, відповідно до положень п.п. 2.1, 2.2 Додатку № 1 від 24.04.2013 року до Кредитного договору, оскільки відсутність підписаних між сторонами актів звірки не свідчить про відсутність порядку визначення розміру змінюваної процентної ставки. Крім того, матеріали справи містять акти звірки від 08.08.2014 року та 09.09.2015 року № 12 та № 13, якими визначений розмір процентної ставки та період з якого вони застосовуються.

Дана обставина є підставою для встановлення того, яку ставку слід застосовувати, проте предметом даного спору є доведення відсутності розміру процентної ставки в договорі.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Антекс» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29352/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Антекс» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29352/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/29352/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 18.04.2016 року.