ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2016 р.Справа № 916/2143/15

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І., судді: Желєзна С.П., Бездоля Ю.С.,

при секретарі судового засідання Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури ОСОБА_1 (посвідчення № 005170 від 22.09.2012р.),

від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 222/исх-гс від 11.06.2015р.)

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 22.12.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс" (ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс") на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Разом із позовною заявою заступник прокурора просив суд з метою забезпечення позову накласти арешт на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, на час провадження у справі за даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог заступник прокурора посилається на те, що на підставі пункту 13 рішення Одеської міської ради №5649-V Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради від 14.04.2010р. між Одеською міською радою та TOB АРТ 12.08.2010р. укладено договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, згідно з яким на користь останнього здійснено відчуження обєктів комунальної власності, в тому числі, нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. У наступному ТОВ АРТ на підставі договору купівлі продажу від 12.11.2010р. здійснило відчуження вказаних нежитлових приміщень на користь ПП „Елас-Комбі, яке, в свою чергу, на підставі договору купівлі продажу від 20.05.2011р. здійснило відчуження вказаних нежитлових приміщень на користь ТОВ "ІВ-Інвест Лтд". Згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" продало ТОВ фірмі "Харрісонс-Транс-Сервіс" нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 у справі № 916/2545/13 визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради від 14.04.2010 № 5649-V Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради, визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та TOB АРТ, шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у т.ч., нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Вказуючи на те, що на теперішній час воля власника територіальної громади міста щодо відчуження зазначеного майна у встановленому законом порядку не виражена жодним чинним та законним актом, заступник прокурора на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України просить задовольнити позов. Одночасно, в позовній заяві заступник прокурора зазначає про те, що встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності ним не пропущено, тому що звернення до суду з даним позовом стало можливим лише після винесення Вищим господарським судом України постанови від 16.10.2014р. у справі № 916/2545/13.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2015р. суддею Панченко О.Л. порушено провадження по справі № 916/2143/15 за даним позовом, розгляд справи призначено на 26.06.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.06.2015р.:

- продовжено строк розгляду справи до 11.08.2015р., - згідно ст. 69 ГПК України;

- відкладено розгляд справи на 10.08.2015р., - згідно ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2015р. справу № 916/2143/15 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області № 1074 від 10.08.2015р. та відповідно до п. 9.2. рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-9/2015 від 03.06.2015р.), по справі № 916/2143/15 призначено автоматичний розподіл справи для визначення складу колегії.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів визначено наступний склад колегії суддів господарського суду Одеської області: головуючий суддя Панченко О.Л., судді: Цісельський О.В., Власова С.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2015р. зазначеною колегією суддів господарського суду Одеської області справу № 916/2143/15 прийнято до колегіального розгляду, розгляд справи призначено на 08.09.2015р.

Згідно ст. 77 ГПК України в судових засіданнях 08.09.2015р. та 18.09.2015р. оголошено перерву до 18.09.2015р. та 12.10.2015р., відповідно.

У звязку з перебуванням головуючого судді Панченко О.Л. на лікарняному з 01.10.2015р. та члена колегії судді Власової С.Г. у відпустці з 12.10.2015р., згідно повторного автоматичного розподілу справ господарського суду Одеської області від 12.10.2015р. на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №1546 від 12.10.2015р., справу № 916/2143/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Горячук Н.О., суддя Петренко Н.Д., суддя Цісельський О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2015р. справу № 916/2143/15 прийнято до колегіального розгляду зазначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 20.10.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2015р. розгляд справи відкладено на 09.11.2015р., - згідно ст. 77 ГПК України.

Судове засідання, призначене на 09.11.2015р. не відбулось, в зв`язку з перебуванням члена колегії Цісельского О.В. у відпустці, про що судом складено відповідну довідку.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області № 1823 від 18.11.2015р. та відповідно до п. 2.3.50. положення про автоматичну систему документообігу суду, п. 3.10 рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол від 03.06.2015р. № 17-9/2015), приймаючи до уваги прийняття 12.11.2015р. Верховною радою України Постанови № 788-VIII про звільнення головуючого судді Горячук Н.О. та перебування члена колегії судді Цісельського О.В. у відпустці з 26.10.2015р., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2143/15, у звязку з необхідністю заміни головуючого судді та члена колегії.

Згідно з повторним автоматичним розподілом справ, справу № 916/2143/15 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Мостепаненко Ю.І., судді: Гуляк Г.І., Петренко Н.Д.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.11.2015р. справу № 916/2143/15 прийнято до колегіального розгляду зазначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 09.12.2015р.

У звязку з ненаданням всіх витребуваних доказів, ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2015р. розгляд справи відкладено на 13.01.2016р.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області № 32 від 13.01.2016 р. та відповідно до п. 3.11 рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-9/2015 від 03.06.2015р.), п. 2.3.12. тп п. 2.3.25 положення про автоматичну систему документообігу суду, приймаючи до уваги перебування члена колегії судді Гуляк Г.І. на лікарняному з 11.01.2016р. та перебування члена колегії судді Петренко Н.Д. на лікарняному з 13.01.2016р., по справі № 916/2143/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи для внесення змін до складу колегії суддів.

Згідно з повторним автоматичним розподілом справ, справу № 916/2143/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І., судді: Літвінов С.В., Железна С.П.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.01.2016р. справу № 916/2143/15 прийнято до колегіального розгляду зазначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 10.02.2016р.

Судове засідання по справі № 916/2143/15, призначене на 10.02.2016р., не відбулось, у звязку з перебуванням судді господарського суду Одеської області Літвінова С.В. на лікарняному з 01.02.2016р., про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Одеської області № 326 від 29.02.2016р., приймаючи до уваги перебування члена колегії судді Літвінова С.В. з 01.02.2016р. на тривалому лікарняному, що може мати наслідком порушення строку розгляду справи, та відповідно до п. 3.12 рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-2/2016 від 03.02.2016р.), п.п. 2.3.12., 2.3.25 Положення про автоматичну систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2143/15, у звязку з необхідністю внесення змін до складу колегії суддів.

Згідно з повторним автоматичним розподілом справ, справу № 916/2143/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І., судді: Желєзна С.П., Бездоля Ю.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. справу № 916/2143/15 прийнято до колегіального розгляду в наступному складі: головуючий суддя Мостепаненко Ю.І., судді: Желєзна С.П., Бездоля Ю.С., розгляд справи призначено на 23.03.2016р.

Згідно ст. 77 ГПК України в судових засіданнях 23.03.2016р. та 06.04.2016р. оголошено перерву до 06.04.2016р. та 20.04.2016р., відповідно.

Розглянувши заяву заступника прокурора щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд доходить наступних висновків.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити заходи до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову від 26 грудня 2011 року N 16 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В обґрунтування підстав застосування заходів до забезпечення позову заступником прокурора зазначено, що нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, можуть бути відчужені або реконструйовані, при цьому, не надано суду будь-яких доказів наміру відповідача здійснити такі дії. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви заступника прокурора про забезпечення позову.

Під час розгляду справи заступником прокурора Одеської області надано суду додаткові письмові пояснення та заяву про уточнення позовних вимог ( яка за своїм змістом дублює позовну заяву та містить лише додаткові пояснення щодо строку позовної давності) (вх. №19953/15 від 06.08.2015р., вх. № 22915/15 від 16.09.2015р., вх. №27646/15 від 05.11.2015р,. вх. № 2097/16 від 29.01.2016р., вх. № 9000/16 від 08.04.2016р.), згідно яких заступник прокурора Одеської області підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд їх задовольнити,

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем зазначеного майна і витребування майна у нього є необґрунтованим і незаконним в розумінні ст. 388 Цивільного кодексу України, про що зазначив в письмових поясненнях (вх. № 31090/15 від 09.12.2015р., № 7279/16 від 23.03.2016р., № 8757/16 від 06.04.2016р.).

Також, під час розгяду справи відповідач неодноразово надавав заяви про застосування строків позовної давності (вх. № 16370/15 від 26.06.2015р., вх. № 20213/15 від 10.08.2015р., вх. № 27560/15 від 04.11.2015р.), у яких просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви заступника прокурора Одеської області ще й на підставі пропуску позовної давності. В обґрунтування наданих заяв відповідач зазначає, що 05.12.2011р. заступник прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом, серед інших і до ТОВ фірмою "Харрісонс-Транс-Сервіс", з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.08.2010р., укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ "АРТ" , та зобовязання повернути, в тому числі, нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, проте, через невиконання прокуратурою вимог суду щодо витребування доказів, позов було залишено без розгляду згідно п. 5 ст. 81 ГПК України в рамках справи № 26/17-5059-2011. Як зазначає відповідач, 18.01.2012р. в судовому засіданні по справі № 26/17-5059-2011 брав участь представник Одеської міської ради, таким чином, позивач ще 18.01.2012р. довідався про те, що нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, належать ТОВ фірмі "Харрісонс-Транс-Сервіс", у звязку з чим - 18.01.2015р. закінчився строк позовної давності дла звернення до суду з даним позовом. Враховуючи те, що прокуратура подала позов у травні 2015р., Одеська міська рада, в інтересах якої виступає прокуратура, порушила строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

В процесі розгляду справи відповідачем було надано заяву (клопотання) про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України (вх. №1637/15 від 26.06.2015р.) та заяву (клопотання) про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю АРТ, приватного підприємства ЕЛАС-КОМБІ та товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-Інвест Лтд" (вх. № 2-3572/15 від 26.06.2015р.). При цьому, 10.08.2015р. до господарського суду Одеської області від ТОВ фірмі "Харрісонс-Транс-Сервіс" надійшла заява (клопотання) про залишення без розгляду раніше поданої заяви про залишення позову без розгляду (вх. № 20222/15) та заява (клопотання) про залишення без розгляду раніше поданої заяви про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (вх. № 2-4395/15).

В судовому засіданні 20.04.2016р.

- представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити;

- представник Одеської міської ради позовні вимоги заступника прокурора Одеської області підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити та витребувати у ТОВ "Харрісонс-Транс-Сервіс" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6;

- представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 20.04.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.04.2010р. Одеською міською радою прийнято рішення № 5649-V Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради, пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси з ТОВ АРТ, у тому числі, нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6.

12 серпня 2010 року між територіальною громадою міста ОСОБА_2 в особі Одеської міської ради (Продавцем) та ТОВ „АРТ (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 940. За умовами якого, Одеською міською радою було передано ТОВ АРТ нерухоме майно комунальної власності, в тому числі, нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6.

12 листопада 2010р. між ТОВ АРТ (Продавцем) та ПП ЕЛАС-КОМБІ (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1564. Згідно умов якого, ТОВ АРТ продало, а ПП ЕЛАС-КОМБІ купило нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., основною площею 38,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу від 12.11.2010р. продаж здійснено за 461 302,00 грн. Загальна вартість нерухомого майна, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №27807563, виданого 28.10.2010р. КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості , становить 461 302,00 грн.(п. 4 договору купівлі-продажу від 12.11.2010р.).

Згідно договору купівлі-продажу від 20.05.2011р., укладеного між ПП ЕЛАС-КОМБІ та ТОВ "ІВ-Інвест Лтд", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2881, ПП ЕЛАС-КОМБІ продало, а ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" прийняло у власність нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Згідно п. 2 договору купівлі-продажу від 20.05.2011р. продаж здійснено за суму 461 302,00 грн. (без урахування ПДВ). Загальна сума за договором складає - 553 562,40 грн.

10.06.2011р. між ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" та ТОВ фірмою "Харрісонс-Транс-Сервіс" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 5427. Згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" продало ТОВ фірмі "Харрісонс-Транс-Сервіс" нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. продаж здійснено за 555 000,00 грн. Загальна вартість відчужуваної нерухомості, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно складає 461 302,00 грн. На виконання договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. відповідач перерахував ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" 550 000грн, що підтверджується платіжним дорученням № 557 від 10.06.2011р.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 49231216 від 07.12.2015р. вбачається, що відповідач зареєстрував за собою право власності на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2011р. Отже, ТОВ фірма "Харрісонс-Транс-Сервіс" є власником спірних нежитлових приміщень на час розгляду даної справи.

В подальшому, господарським судом Одеської області та Одеським апеляційним господарським судом в межах справи №916/2545/13 розглядались позовні вимоги заступника прокурора Одеської області до відповідачів: Одеської міської ради; Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Утьосов"; Приватного підприємства "ЕЛАС-КОМБІ"; Фірми "ХАРРІСОНС-ТРАНС-СЕРВІС" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю; Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІНВЕСТ ЛТД"; Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІММОБІЛЬЄ"; Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖІ ЕМ ДЖІ КОНТЕНТ"; Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЕРА."; Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС СТРОЙ" про:

- визнання незаконним та скасування пункту 13 рішення Одеської міської ради від 14.04.2010 № 5649-V "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради";

- визнання недійсним договору дарування від 12.08.2010 об'єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі, що укладений між ТОВ "АРТ" та Одеською міською радою;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єктів комунальної власності Одеської територіальної громади - 23 приміщень від 12.08.2010, що укладений між Одеською міською радою та ТОВ "АРТ";

- зобов'язання осіб (відповідачів), яким ТОВ "АРТ" відчужило набуті ним за договором купівлі-продажу від 12.08.2010 приміщення, повернути відповідні приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради шляхом виселення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2014 р. у справі № 916/2545/13 у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2014р. скасоване, позовні вимоги задоволені частково, припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 13 рішення Одеської міської ради від 14.04.2010 №5649-V, визнано недійсним договір дарування від 12.08.2010р., визнано недійсним договір купівлі-продажу обєктів комунальної власності Одеської територіальної громади - 23 нежитлових приміщень від 12.08.2010р., визнано недійсним договір міни, укладений 12.08.2010р. між ТОВ "АРТ" та Одеською міською радою, у решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. в частині припинення провадження у справі скасовано; в цій частині прийнято нове рішення: визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010 Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради, визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та TOB АРТ шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010 та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. У частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання повернути майно, рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2014 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. - залишено без змін.

Листом №05/2-629 вих-14 від 01.08.2014р. прокурора Одеської області зверталась до Одеського міського голови з метою вирішення питання щодо вжиття подальших заходів представницького характеру, направлених на повернення незаконно відчуженого майна у власність територіальної громади м. Одеси. Однак, Одеська міська рада, як представник територіальної громади міста, жодних заходів із зазначеного питання не вжила.

Всі вищеперелічені обставини і стали підставою для звернення заступника прокурора Одеської області до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з даним позовом, в якому він просить витребувати у ТОВ фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 48,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому, згідно ст.29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів держави.

Встановивши наявність у позивача субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Як встановлено судом, ТОВ фірма „Харрісонс-Транс-Сервіс набуло право власності на спірні об`єкти нерухомості на підставі укладеного з ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" оплатного договору купівлі-продажу від 10.06.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 5427,

В свою чергу, на час укладення вказаного правочину ТОВ "ІВ-Інвест Лтд" був власником спірних об`єктів, таким чином, ТОВ фірма „Харрісонс-Транс-Сервіс є добросовісним набувачем в силу ч. 1 ст. 388 ЦК України, що ні заступником прокурора, ні сторонами не заперечується.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачена можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами заступника прокурора про те, що відчуження спірних об'єктів здійснено поза волею власника майна, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною першою ст. 10 цього Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 5, 6 та 8 ст. 60 вказаного Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про приватизацію державного майна приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований обєкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Частина четверта статті 3 зазначеного Закону встановлює, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування, а частина сьома статті 7 Закону затвердила положення, згідно з яким продаж майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи, створювані відповідними місцевими радами.

Первісне відчуження спірних об'єктів комунальної власності відбулось на підставі рішення Одеської міської ради, прийнятого в межах повноважень, наданих їй законом щодо розпорядження комунальною власністю. При цьому, порушення органом місцевого самоврядування порядку відчуження майна, яке перебуває у комунальній власності, встановленого Законом України "Про приватизацію державного майна", не створює умов для витребування спірного майна у відповідача, у зв'язку з наявністю волі Одеської міської ради на вчинення відповідної дії, вираженої у п. 13 рішення "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради" від 14.04.2010 р. № 5649-V, у наступному скасованому Вищим господарським судом України.

Таким чином, враховуючи наявність правомочностей у Одеської міської ради, наданих законом, на вирішення питань щодо розпорядження комунальною власністю, вираження волі на первісне відчуження об'єктів комунальної власності, але його прийняття з порушенням порядку приватизації, суд доходить висновку, що у даному спорі відсутні необхідні ознаки, визначені ст. 388 ЦК України, для здійснення віндикації у звязку із наявністю волі на відчуження майна комунальної власності.

Належних доказів, які б свідчили про те, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння територіальної громади м. Одеси не з волі Одеської міської ради, заступником прокурора та позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься. Натомість, прийняття Одеською міською радою рішення від 14.04.2010р. № 5649-V свідчить про направленість волі територіальної громади м. Одеси в особі її представників депутатів ради, на відчуження спірних обєктів.

Доказів того, що відповідач протиправно заволодів спірним майном, чи того, що під час укладення договору купівлі продажу від 10.06.2011р. знав про порушення Одеською міською радою порядку відчуження об'єктів комунальної власності, в матеріалах справи також не міститься.

Доводи заступника прокурора стосовного вибуття спірного майна поза волею власника територіальної громади міста в особі Одеської міської ради, з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13, в якій зазначено про те, що Одеська міська рада, укладаючи договір міни шляхом підписання з ТОВ "АРТ" удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.10р. та договору купівлі-продажу об'єктів комунальної власності, на виконання рішення Ради, вийшла за межі визначених законом повноважень, судом не приймаються до уваги, з огляду на те, що неправомірність рішення органу місцевого самоврядування і визнання недійсними договорів, укладених на підставі цього рішення, не свідчать про відсутність волі власника, виключно з наявністю якої закон пов'язує можливість витребування майна від добросовісного набувача.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV (зі змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Терміни "Конвенція" та "Суд" у розумінні ст. 1 цього Закону вживаються у значенні:

- "Конвенція" - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України;

- "Суд" - Європейський суд з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 р. майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У цій справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора про витребування у відповідача спірних нежитлових приміщень.

Що стосується заяви ТОВ фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс" про застосування до позовних вимог заступника прокурора Одеської області строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Одночасно суд відзначає, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами і доповненнями) за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, враховуючи те, що судом встановлено необгрунтованість позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування у ТОВ фірми "Харрісонс-Транс-Сервіс" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлових приміщень, відповідно, у даному випадку позовна давність не застосовується.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

При розподілі судових витрат у справі суд виходить з положень п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. за № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 21.02.2013р., діючій на момент подання позову). Так, п. 4.6 зазначеної постанови встановлено, що, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові судовий збір стягує з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються судом на визначеного заступником прокурора Одеської області позивача у справі - Одеську міську раду.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь Державного бюджету України (УК у м. Одесі /Приморський район/, , р/р 3008, банк одержувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030101, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) судовий збір в сумі 1 218 (одної тисячі двісті вісімнадцяти) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 квітня 2016 р.

Головуючий суддя Ю.І. Мостепаненко

Суддя С.П. Железна

Суддя Ю.С. Бездоля