донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.04.2016 справа №908/3053/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача 1 від відповідача 2 не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського судуДонецької області
від24.11.2015 р. (підписано 07.12.2015 р.)
у справі№ 908/3053/15 (головуючий Шилова О.М., судді Паляниця Ю.О., Сажнева М.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Водотеплокомунікація", м. Вугледар, Донецька область;
2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради", м. Вугледар, Донецька область;
простягнення 194 672,77 грн. пені, 141 729,33 грн. 3% річних, 210 285,38 грн. 7% штрафу та 539 722,13 грн. інфляційних
В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водотеплокомунікація", м. Вугледар, Донецька область (Відповідач-1) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради", м. Вугледар, Донецька область (Відповідач-2) про стягнення 194 672,77грн. пені, 141 729,33грн. 3% річних, 210 285,38грн. 7% штрафу та 539 722,13грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, провадження у справі в частині стягнення 3% річних в сумі 5 000,00 грн. припинено, сума пені зменшена до 38 482,84грн., сума штрафу зменшена до 40 727,08грн., стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 38 482,84грн. пені, 40 727,08грн. 7% штрафу, 136 281,49грн. 3% річних, 476 793,41грн. інфляційних та 20 283,26грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог до відповідачів відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні 156 189,93 грн. пені та 169 558,30 грн. 7% штрафу, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення не дотримано вимог ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи через тимчасову відсутність у штаті його підприємства юрисконсульта, яке судовою колегією залишено без задоволення, причина неявки визнана неповажною, оскільки відповідач-2 є юридичною особою і мав можливість направити до судового засідання уповноваженого представника.

Оскільки сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників сторін, що не скористались правом на участь в судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 від 26.10.2012р. (далі Договір купівлі-продажу), за умовами п. 1.1 якого позивач зобовязався передати у власність відповідача-2 у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст.10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору. Газ, що продається за Договором, використовується відповідачем-2 виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору купівлі-продажу).

Відповідно до п.6.1. Договору купівлі-продажу, оплата за газ здійснюється відповідачем-2 виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору купівлі-продажу).

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору купівлі-продажу).

Також, між сторонами 26.11.2014р. був укладений тристоронній Договір про переведення боргу №2584/14 (далі Договір переведення боргу), за змістом якого був замінений боржник у зобовязанні по оплаті заборгованості в розмірі 2 459 076,87 грн., що виникає із Договору купівлі-продажу №14/6434/12 від 26.10.2012р. з відповідача-2 на відповідача-1

Пунктом 3.1. Договору переведення боргу сторони встановили, що до відповідача-1 переходять обовязки відповідача-2 щодо сплати суми боргу, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобовязань за Договором купівлі-продажу №14/6434/12 від 26.10.2012р.

Відповідно до п. 4.1. Договору переведення боргу, відповідач-1 несе відповідальність за прострочення виконання зобовязання у розмірах, передбачених Договором купівлі-продажу.

Договір переведення боргу набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.6.1. Договору переведення боргу).

Позивачем та відповідачем-2 протягом жовтня-грудня 2012 року було підписано акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 3 034 076,87грн.: від 27.11.2012р. (за жовтень 2012р.) на суму 220 108,52грн., від 30.11.2012р. (за листопад 2012р.) на суму 822 689,18 грн. та від 31.12.2012р. (за грудень 2012р.) на суму 1 991 279,17 грн. (т. 1, а.с. 21-23), які підписані та скріплені печатками сторін.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у жовтні грудні 2012 року виконав належним чином.

Відповідачем-2 оплата за поставлений у жовтні грудні 2012 року природний газ проводилась з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 Договору купівлі-продажу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок (т.1, а.с.200-219).

Через порушення відповідачем-2 строків оплат за газ, поставлений за Договором купівлі-продажу у жовтні грудні 2012 року, позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідачів 141 729,33грн. 3% річних та 539 722,13грн. інфляційних нарахувань.

Оскільки Договір переведення боргу, був укладений з дотриманням приписів ст.ст.513(ч.1), 520, 521 ЦК України, набрав чинності після підписання його сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, не був визнаний судом недійсним, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним відповідачем в межах даної справи є ТОВ "Водотеплокомунікація", тобто відповідач-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України божник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині визначення періодів нарахування 3% річних за зобовязаннями жовтня 2012 року у сумі 516,18грн. за період 28.11.2012р. 16.01.2013р.; листопада 2012 року у сумі 29 308,23грн. за період 15.12.2012р. 26.11.2014р. та грудня 2012 року у сумі 111 457,08грн. за період 15.01.2013р. 26.11.2014р., припинення провадження у справі в частині стягнення 3% річних в сумі 5 000,00 грн. через сплату відповідачем-1, що підтверджується платіжним дорученням № 64 від 12.06.2015р. та стягнення 3% річних в сумі 136 281,49 грн., заявлених до стягнення за період з жовтня по грудень 2012 року судова колегія вважає його вірним.

Висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 476 793,41 грн. також є обґрунтованим.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору купівлі-продажу сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем-2 умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Позивач вимагає стягнути пеню в сумі 194 672,77 грн. та штраф в сумі 210 285,38грн. за період жовтень грудень 2012 року на підставі п. 7.2. Договору та ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши арифметичний розрахунок суми пені та штрафу, приймаючи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договорів, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в сумі 192 414,19 грн.: за зобовязаннями жовтня 2012 р. за період 28.11.2012р. 16.01.2013р. на суму 2 577,26грн., за зобовязаннями листопада за період 15.12.2012р. 13.06.2013р. на суму 44 391,72грн., за зобовязаннями грудня за період 15.01.2013р. 13.07.2013р. на суму 145 445,21грн. та штрафу на загальну суму 203 635,38грн.: 6 657,60грн. штраф на заборгованість в сумі 95 108,52грн. за поставлений у жовтні газ, що існувала станом на 28.12.2012р., 57 588,24грн. штраф на заборгованість в сумі 822 689,18грн. за поставлений у листопаді газ, що існувала станом на 14.01.2013р. та 139 389,54грн. штраф на заборгованість в сумі 1 991 279,17грн. за поставлений у грудні газ, що існувала станом на 14.02.2013р.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок господарського суду про зменшення вищезазначеного розміру пені та штрафу на 80% за наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зазначені вимоги закону при вирішенні спірного питання судом дотримано.

Крім того, судом першої інстанції враховано статус відповідача-1 по наданню населенню послуг з теплопостачання, взято до уваги наявність великої дебіторської заборгованості з боку споживачів, яка ускладнюється ще й через проведення АТО, незадовільний фінансовий стан підприємства, а також враховано те, що станом на дату підписання Договору переведення боргу відповідачем-1 повністю погашено основну заборгованість за отриманий у 2012 році природний газ.

Судом першої інстанції взято до уваги також фінансовий стан позивача.

Отже, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 136 281,49 грн., інфляційних в розмірі 476 793,41 грн., зменшення пені до розміру 38 482,84грн. та штрафу до розміру 40 727,08грн.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015 року у справі №908/3053/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015 року у справі №908/3053/15залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр.6 прим.

1 позивачу

2 відповідачам

1 до справи

1 ДАГС

1 ГС