РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/4308/16

За позовомПриватного підприємства "Візит-Сервіс"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Телерадіосвіт"
Простягнення 86 382,03 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники:

Від позивачаБендик Я. - представник за довіреністю
Від відповідача не з'явився

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Візит-Сервіс" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Телерадіосвіт" 54 038,76 грн. заборгованості за договором про надання послуг, 16 196,07 грн. інфляційної складової боргу, 1 740,42 грн. 3 % річних та 14 380,01 грн. пені.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4308/16 від 16.03.2016, яку призначено до розгляду на 04.04.2016.

Відповідач Ухвалу суду отримав 22.03.2016 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 32 1).

Ухвалою від 04.04.2016 розгляд справи було відкладено на 25.04.2016 у зв'язку з неявкою в засідання представника відповідача та неподанням витребуваних документів.

У судове засідання, призначене на 25.04.2016, відповідач уповноваженого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

З адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція якою була надіслана Ухвала суду від 04.04.2016 року з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання"

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги обмеженість процесуальних строків вирішення спору, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

У ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з наступних підстав: 01.11.2013 між позивачем (виконавцем) та відповідачем в якості замовника укладений договір про надання телекомунікаційних послуг на обладнанні замовника (передавач (22 ТВК, ТХТU-500-R-1) та передавальна антена ATU-Н-3-21/44) для поширення телепрограм замовника. Позивач послуги надав, відповідач отримані послуги не сплатив, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача прострочену заборгованість з оплати вартості отриманих ним послуг, пеню та нарахування за ст. 625 Цивільного кодексу України у зв'язку з протиправним та безпідставним простроченням виконання грошового зобов'язання.

На підтвердження заявлених вимог суду було подано договір від 01.11.2013 та додаткову угоду до нього, рахунки-фактури на оплату послуг, двосторонні акти здачі-прийомки виконаних робіт (наданих послуг).

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників учасника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.11.2013 Приватне підприємство "Візит-Сервіс" в якості виконавця та Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія Телерадіосвіт" в якості замовника уклали договір про надання телекомунікаційних послуг на обладнанні замовника (передавач (22 ТВК, ТХТU-500-R-1) та передавальна антена ATU-Н-3-21/44) для поширення телепрограм замовника.

Відповідно до п. 2.2 договору від 01.11.2013 позивач взяв на себе зобов'язання надавати телекомунікаційні послуги замовнику; забезпечувати безперебійну роботу технічних засобів та якісні показники їх роботи згідно з нормами, встановленими Правилами технічної експлуатації засобів мовного телебачення і Правилами технічної експлуатації радіорелейних ліній прямої видимості; забезпечувати збереженість і цілісність обладнання замовника.

Згідно з п. 2.3 договору відповідач прийняв на себе зобов'язання забезпечити на вході передавального обладнання і радіорелейних каналів параметри телевізійного і звукового сигналу згідно з нормами, встановленими діючими в Україні стандартами; здійснювати мовлення телепрограм згідно з вимогами ліцензії на право користування каналами мовлення, виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення; своєчасно здійснювати розрахунки за надані телекомунікаційні послуги за рахунками, встановленими виконавцем.

У п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.01.2015) сторони погодили, що вартість послуг встановлюється на договірних засадах і складає 13,58 грн. за одну годину мовлення телевізійного передавача моделі ТХТU-500-R на 22 ТВК в м. Кременчуці, потужністю 1кВт.

Вартість таких послуг, за умовами п. 3.2 договору може змінюватись зі зміною граничних тарифів. Про зміну тарифів виконавець письмово повідомляє замовника за десять календарних днів. Зміна вартості послуг оформляється додатковою угодою та підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу уколеного сторонами письмового правочину слідує, що між ними виникла правовідносини з договору про надання послуг, що підпадають під правове регулювання як загальних положень Цивільного та Господарського кодексів України про зобов'язання, так і під спеціальних норм про договір з надання послуг.

Строк дії договору було встановлено у п. 7.5, згідно з яким договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 включно. У випадку відсутності і повідомлення однієї із сторін про припинення дії договору за один місяць до закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим кожного разу на один календарний рік.

Оскільки до матеріалів справи не було подано письмового повідомлення однієї зі сторін про припинення договору, розглядаючи такий спір суд виходить з того, що у заявлений позивачем спірний період ( жовтень 2014 року - березень 2015 року договір продовжував свою дію).

Порядок і умови розрахунків за договором сторонами було погоджено у розділі 5, зокрема, передбачалося, що виконавець щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за завітним, складає акт прийняття наданих послуг технічними засобами за підсумками роботи, після чого направляє рахунок та акт замовникові (п. 5.2).

Замовник протягом трьох робочих днів після отримання рахунку і акту розглядає їх і, у випадку відсутності зауважень або заперечень, підписує акт, скріпляє печаткою та повертає виконавцю (п. 5.3).

За наявності зауважень або заперечень до рахунку або акту, замовник протягом трьох робочих днів після їх отримання складає протокол зауважень або заперечень, направляє його виконавцю та скликає оперативну нараду сторін для врегулювання розбіжностей, що виникли. В разі непогодження сторін на оперативній нараді, спірні питання вирішуються в судовому порядку (п. 5.4).

У разі неотримання виконавцем протоколу зауважень або заперечень від замовника у зазначений у п. 5.4 строк сума, зазначена в акті прийняття наданих послуг вважається узгодженою сторонами і виставлений рахунок підлягає оплаті (п. 5.5).

Щомісячна оплата здійснюється за фактично відпрацьований час фактичних технічних засобів, не пізніше 15-го числа наступного місця за звітним (п. 5.8).

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконання відповідачем обов'язку з оплати прийнятих послуг, що надавалися позивачем за договором від 01.11.2013 № 01/11/13-5. Так, позивач вказує, що неоплаченими відповідачем є послуги за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року в сумі 54 038,76 грн.

Такі твердження позивача знаходять документальне підтвердження: в матеріалах справи містяться двосторонні підписані та скріплені печатками акти здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 31.10.2014 № 661 на суму 8 407,20 грн., від 30.11.2014 № 723 на суму 8 136,00 грн., від 31.12.2014 № 775 на суму 8 407,20 грн., від 31.01.2015 № 024 на суму 10 035,62 грн., від 28.11.2015 № 075 на суму 9 017,12 грн., від 31.03.2015 № 137 на суму 10 035,62 грн. (всього на суму 54 038,76 грн.), акти містять посилання на рахунки-фактури. Крім того в актах сторонами підписано, що вони не мають претензій одна до одної за наданими послугами. Позивач надав також рахунки-фактури на які є посилання в актах здачі-прийомки виконаних робіт: від 31.10.2014 № 661 на суму 8 407,20 грн., від 30.11.2014 № 723 на суму 8 136,00 грн., від 31.12.2014 № 775 на суму 8 407,20 грн., від 31.01.2015 на суму 10 035,62 грн., від 28.02.2015 № 075 на суму 9 017,12 грн., від 31.03.2015 № 137 на суму 10 035,62 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист від 23.03.2015 №23/03 в якому просив сплатити заборгованість по оплаті наданих послуг за період жовтень 2014 року - лютий 2015 року в сумі 44003, 14 грн. та акт звірки за зазначені періоди. Лист повернутий поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання.

У ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 503 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки акти здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) відповідач оформлені належним чином, надані позивачем за ними послуги загальною вартістю 54 038,76 грн. слід вважати прийнятими та такими, що мали бути оплачені не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за їх наданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України на кожну зі сторін судового процесу покладено обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, який своєчасно і належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, не подав суду доказів належного виконання грошових зобов'язань за договором або ж фіктивних даних на спростування заявлених вимог чи на відсутності прострочення у правовідносинах з позивачем за договором від 01.11.2013, а тому позовні вимоги про стягнення суми основного боргу слід вважати обґрунтованими і доведеними та такими, що піддягають задоволенню.

Поряд з сумою основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача 14 406,78 грн. пені, 16 196,07 грн. інфляційної складової боргу та 1 740,42 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення у разі затримки оплати сторони у погодили у п. 6.5 договору.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за договором про надання послуг, з огляду на умови даного договору та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перерішений судом та приймається як належний частині 3 % річних та інфляційних втрат. Вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню згідно з уточненим розрахунком суду, що на 26,68 грн. є меншим, ніж заявлено позивачем (нарахування по акту від 28.08.2015 № 075 проведено судом за 182 дні, адже нарахування позивача за 184 дні не відповідає приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково, а судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Телерадіосвіт" (01033, м. Київ, вул. Гайдара, 50-в, ідентифікаційний код 32485339) на користь Приватного підприємства "Візит-Сервіс" (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, бульв. Пушкіна, 8, офіс 2, ідентифікаційний код 32334408) суму заборгованості за договором про надання Приватним Підприємством «Візит-Сервіс» телекомунікаційних послуг для поширення телевізійних програм №01/11/13-5 від 01.11.2013 в розмірі 54 038 (п'ятдесят чотири тисячі тридцять вісім) грн. 76 коп. основного боргу, 16 196 (шістнадцять тисяч сто дев'яносто шість) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 1 740 (одну тисячу сімсот сорок) грн. 42 коп. 3 % річних, 14 380 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят) грн. 01 коп. пені та 1377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 57 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.04.2016

Суддя І.В. Усатенко