ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016р. Справа№ 914/317/16

За позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Управління Служби безпеки України у Львівській області, м. Львів,

про: стягнення 1 300 379,16 грн

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 02.03.16р.;

відповідача: ОСОБА_2 довіреність №62/2045 від 02.12.15р.

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення 1 300 379,16 грн

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №163 Г від 01.11.2002 р. не провів повної оплати за надані послуги внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1 174 793,99 грн Крім того, відповідачу нараховано 11 506,50 грн 3% річних, 91 878,93 грн пені, 22 199,74 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 05.02.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 29.02.2016р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні 29.02.2016р.оголошено перерву до 28.03.2016р.

В судовому засіданні 28.03.2016 р. представник позивача, через канцелярію суду подав довідку № 08/407 від 23.03.16р. про залишок боргу.

В судовому засіданні 28.03.2016 р. представник відповідача, через канцелярію суду подав клопотання від 23.03.2016р. просить відмовити у задоволені позову в частині основного боргу в сумі 1174793,99 грн. у звязку з проведенням оплати та в частині штрафних санкцій. Крім того, через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

В судовому засіданні 28.03.2016р. розгляд справи відкладено на 18.04.2016р.

В судовому засіданні 18.04.2016 р. представник позивача надав пояснення по справі, повідомив, що 15.04.2016 р. через канцелярію суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки взаєморозрахунків, підтверджуючі документи про його відправлення та копії виставлених рахунків відповідачу по основній сумі заборгованості.

В судовому засіданні 18.04.2016 р. представник відповідача підтримав подане, через канцелярію суду 14.04.2016 р., клопотання у справі, просить суд відмовити в задоволенні позову в частині сплати основного боргу в сумі 1 174 793,99 грн у звязку з його погашенням в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень про оплату заборгованості та копіями актів звірки розрахунків за теплову енергію станом на 01.01.2016 р. та 01.04.2016 р. Крім того, просить суд зменшити розмір нарахованої пені до мінімально можливого розміру.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №163 Г від 01.11.2002 р. (надалі Договір). Відповідно до умов якого енергопостачальна організація (позивач у справі) бере на себе зобовязання постачати споживачу (відповідач у справі) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього Договору у вигляді гарячої води для опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, для гарячого водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Зобов'язання відповідача щодо своєчасного та повного внесення плати за спожиту теплову енергію, відповідно до встановлених тарифів, є істотними умовами укладених між сторонами договорів на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Порядок розрахунків за договором передбачено у розділах "Права та обов'язки споживача", "Порядок розрахунків", "Відповідальність сторін" договору.

Відповідно до п. 6.3. Договору споживач (відповідач у справі) до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації (позивач у справі) вартість фактично спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 3.2.2. Договору споживач теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені даним Договором.

Відповідач, за твердженням позивача, свої договірні зобов'язання по оплаті теплової енергії не виконав. Всупереч вимогам чинного законодавства та умов Договору, відповідач допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 1 174 793,99 грн

В ході розгляду справи в суді відповідач сплатив основну суму боргу в розмірі 1 174 793,99 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень про оплату заборгованості та копіями актів звірки розрахунків за теплову енергію станом на 01.01.2016 р. та 01.04.2016 р.

У звязку з порушенням умов Договору позивач провів нарахування відповідачу 11 506,50 грн 3% річних, 91 878,93 грн пені, 22 199,74 грн інфляційних втрат.

В судовому засіданні 18.04.2016 р. представник відповідача просить суд зменшити розмір нарахованої пені до мінімально можливого розміру.

При винсененні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 6.3. Договору споживач (відповідач у справі) до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації (позивач у справі) вартість фактично спожитої теплової енергії.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, після звернення позивача до суду, відповідач проплатив суми основного боргу в розмірі 1 174 793,99 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень про оплату заборгованості та копіями актів звірки розрахунків за теплову енергію станом на 01.01.2016 р. та 01.04.2016 р.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження в справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 1 174 793,99 грн слід припинити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовзання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прстроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 506,50 грн 3% річних та 22 199,74 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 7.2.3. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи наведене позивачем проведено нарахування відповідачу 91 878,93 грн пені, згідно Договору.

В судовому засіданні 18.04.2016 р. представник відповідача просить суд зменшити розмір нарахованої пені до мінімально можливого розміру.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Управління Служби безпеки України у Львівській області є державною установою, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, та вправі здійснювати будь-які виплати виключно у разі наявності бюджетних призначень на такі витрати.

В бюджетному запиті (проекту кошторису) У СБУ у Львівській області на 2015 рік було заплановано видатки на оплату комунальних послуг та енергоносіїв у розмірі, що забезпечувало 100% потреби Управління в коштах і, відповідно, на 100 відсотків забезпечувало виконання умов договору № 163-Г в частині оплати за спожиту теплову енергію.

Однак, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» Управління затверджено кошторисні призначення на оплату енергоносіїв у скороченому обсязі.

Відповідно до п.п.3 та 4 Бюджетного кодексу України, «Розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв'язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом енергоносіїв у межах встановлених відповідним головним розпорядником бюджетних коштів обґрунтованих лімітів споживання.

За наявності простроченої кредиторської заборгованості за спожиті

комунальні послуги та енергоносії розпорядники бюджетних коштів у межах

бюджетних асигнувань за загальним фондом не беруть бюджетні зобов'язання

та не здійснюють платежі за іншими заходами, пов'язаними з функціонуванням

бюджетних установ (крім захищених видатків бюджету, визначених статтею 55

цього Кодексу), до погашення такої заборгованості».

Інформація щодо необхідності додаткового обсягу бюджетних коштів до

кінця 2015 року за КЕКВ 2270 «Оплата комунальних послуг та енергоносіїв» (в

тому числі і щодо оплати заборгованості перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» по

КЕКВ 2271) регулярно надсилалась Управлінням на адресу Центрального

апарату Служби безпеки України, яка є головним розпорядником бюджетних

коштів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи основна сума заборгованості за Договором, а саме 1 174 793,99 грн погашена відповідачем в повному обсязі.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи, вищенаведене, керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені з 91 878,93 грн до 10 000,00 грн

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені) витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по справі згідно ст.49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним та зменшеним позовним вимогам.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 81, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження в частині стягнення 1 174 793,99 грн основної заборгованості припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області (адреса: 79012, м. Львів, вул. Вітовського, б. 55, ідентифікаційний код 20001591) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (адреса: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 11 506,50 грн 3% річних, 22 199,74 грн. інфляційних втрат.

4. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області (адреса: 79012, м. Львів, вул. Вітовського, б. 55, ідентифікаційний код 20001591) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (адреса: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 10 000,00 грн пені.

5. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області (адреса: 79012, м. Львів, вул. Вітовського, б. 55, ідентифікаційний код 20001591) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (адреса: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 19 505,69 грн судового збору.

6. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.04.2016 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.