КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 910/29184/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Товстенко О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016р.

у справі № 910/29184/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Дніпрогаз"

до Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України"

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Дніпрогаз" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" (далі - відповідач) про внесення змін до умов договору, в якому просило внести зміни до договору № 13-118-ВТВ від 04.01.2013р, укладеного між позивачем та відповідачем та викласти в новій редакції:

- пункт 6.1 статті 6 ,,Порядок та умови проведення розрахунків", а саме:

,,Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 31.12.2017р.

Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема:

- зміни тарифу на транспортування природного газу;

- підвищення цін на природний газ;

- прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин сторін.

Сторона, яка отримала пропозицію про заміну строків остаточних розрахунків за договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію.

У разі наявності розбіжностей з даними пропозиціями, сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду у двадцятиденний строк.

Якщо сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими.";

- статтю 11 ,,Строк дії договору", а саме:

,,Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до 31.12.2017р.".

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі № 910/29184/15 позов задоволено частково. Внесено зміни до договору № 13-118-ВТВ від 04.01.2013р. укладеного між Публічним акціонерним товариством ,,Дніпрогаз" та викладено в новій редакції:

,,п. 6.1 статті 6 ,,Порядок та умови проведення розрахунків", а саме ,,Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем на пізніше 31.12.2017 р."

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства ,,Дніпрогаз" судовий збір у розмірі 609,00 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлену ним зміну істотних обставин та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі № 910/29184/15 скасувати в частині, якою частково задоволено позовні вимоги, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно не ґрунтується на допустимих доказах, а висновки не відповідають матеріалам справи. Зокрема, скаржник вказує, що позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, а обставини договору не свідчать про наявність виняткових умов, як це передбачено ч.4 ст. 652 ЦК України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 11.04.2016р.

В судовому засіданні 11.04.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти наведених доводів з підстав, викладених в запереченнях.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" (далі - продавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством ,,Дніпрогаз" (далі - покупець, позивач) укладено договір № 13-118-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі - договір). До договору сторонами неодноразово вносились зміни, шляхом підписання додаткових угод.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10) за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 11) продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 47 693,928 тис. кум. м., в тому числі: - у 2013 році - 8 366,225 тис. куб. м.; - у 2014 році - 16 634,619 тис. куб. м.; - у 2015 році - до 22 693,084 тис. куб. м.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 16) сторони погодили, що до сплати ціна за 1 000 куб. м. газу - 7 013,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 402,60 грн., всього з ПДВ - 8 415,60 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №10) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Додатковою угодою №10 від 22.12.2014р. викладено статтю 11 ,,Строк дії договору" в наступній редакції:

,,Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення."

Листом №6094/17-3 від 05.08.2015р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди про внесення змін до п. 6.1 та 11 договору.

Відповідач отримав даний лист з додатковою угодою 07.08.2015р., однак відповідні на нього не надав, додаткову угоду не підписав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач вказував на те, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України необґрунтовано значно обмежило обсяг ВТВ та Втр природного газу для позивача всупереч положенням Методик. Виконання договору на діючих умовах порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Зменшення цінності отриманого позивачем за договором обумовлена прийняттям органами державної влади обов'язкових для позивача актів, що безпосередньо впливають на виконання умов договору та призвели до виникнення невиправданих витрат виробництва, зниження обґрунтованого прибутку, достатнього для забезпечення нормальної виробничо - господарської діяльності, що підтверджується даними фінансового стану позивача. Як наслідок, у позивача виник дефіцит коштів для розрахунку з відповідачем за природний газ для потреб ВТВ та Втр, оскільки до тарифу, за рахунок якого компенсується вартість придбаного газу, закладені суми ВТВ та Втр, які значно менші від розрахованих відповідно до Методик.

Як вказує позивач, у разі невнесення змін до договору в частині строків остаточних розрахунків, позивач з об'єктивних причин не зможе вчасно виконати умови договору щодо проведення остаточних розрахунків та нестиме відповідальність відповідно до умов договору.

Таким чином, істотно змінилися умови ведення фінансово - господарської діяльності, якими позивач керувався під час укладення договору, що є, на думку позивача, підставою для внесення змін до договору відповідно до ст. 652 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі відповідач вказував на те, що позивачем не доведено факту існування істотної зміни обставин, а надання позивачу можливості до 31.12.2017р. не здійснювати розрахунки за поставлений природний газ завдасть відповідачу значних збитків та погіршить його фінансове становище.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договір №13-118-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013р. між сторонами спору укладено на основі Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), який затверджений постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012р.

ПАТ ,,Дніпрогаз" є суб'єктом природної монополії, ним, зокрема здійснюється діяльність з розподілення газоподібного палива та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, колишня НКРЕ) відповідно до п. 7. ч. 3 ст. 4 Закону України ,,Про засади функціонування ринку природного газу" (втратив чинність 01.10.2015р.) та ч.ч. 3, 6 ст. 4 Закону України ,,Про ринок природного газу" від 09.04.2015р.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 737 від 23.11.2011 року ,,Про визначення розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" газорозподільні підприємства самостійно, згідно з методиками зазначеними у п. 1 наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік, та не пізніше 2 місяців до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Пунктом 1.3 вказаного наказу визначено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

На момент укладення договору заплановані позивачем обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат на 2013 рік складали 14 423,000 тис. куб.м., а згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №1060 від 21.12.2012р. розмір таких показників для позивача становив 14 726,2 тис. куб. м.

За змістом п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди №11 від 05.02.2015р. продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 47 693,928 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році - 8 366,225 тис. куб. м; у 2014 році - 16 634,619 тис. куб. м; у 2015 році - до 22 693,084 тис. куб. м.

В той же час, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №664 від 24.09.2014 р. для позивача граничний розмір ВТВ та Втр на 2014 рік затверджено на рівні 9 039,0 тис. куб м, що є меншим розрахованих згідно Методик обсягів газу та меншим, ніж фактично придбано у відповідача.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №122 від 02.03.2015р. було затверджено обсяг ВТВ та Втр на 2015 рік для ПАТ ,,Дніпрогаз" у розмірі 8 257 тис. куб. м, що менше, ніж розраховані відповідно до Методик позивачем розміри на 14 436,084 тис. куб. м.

Листом №6094/17-3 від 05.08.2015р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією внесення змін до Договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди про внесення змін до п. 6.1 та 11 Договору.

Приписами статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частин 2-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України.)

Отже, умови чинного законодавства України пов'язують можливість розірвання договору безпосередньо з наявністю всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Станом на момент укладання сторонами Договору в 2013 році затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України розміри ВТВ та Втр в повному обсязі забезпечували потреби позивача (затверджений розмір становив 14 726,2 тис. куб. м, при запланованих обсягах 14 423,000 тис. куб. м.

З урахуванням встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на момент укладення Договору, загальна вартість газу на технологічні та власні потреби в повному обсязі забезпечувала оплату природного газу позивачем.

02.03.2015р. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято наказ № 122 ,,Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", яким затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, в тому числі і для ПАТ ,,Дніпрогаз".

Вказаним наказом було затверджено для ПАТ ,,Дніпрогаз" обсяг природного газу на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 8 257,00 тис. куб. м, що є меншим, ніж розрахований позивачем розмір на 14 436,084 тис. куб. м.

Таким чином, при визначенні обсягу нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, необхідного для виробничої діяльності позивача, суб'єкт владних повноважень значно обмежив цей обсяг.

На підставі затверджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості України обсягів ВТВ та Втр, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг були затверджені тарифи на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, які не покривають позивачу витрати на природний газ для потреб ВТВ та Втр.

Суд першої інстанції правомірно врахував, що ПАТ ,,Дніпрогаз", як газорозподільне підприємство позбавлене можливості компенсувати вартість обсягів ВТВ та Втр з будь-яких інших джерел, ніж виручка від встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015р. у справі №826/15132/15 позов до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 р. в частині задоволено повністю, скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015р. № 122 ,,Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", в тому числі в частині встановлення для ПАТ ,,Дніпрогаз" розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 р. № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 р. № 595.

Cтаном на момент розгляду справи по суті постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015р. у справі №826/15132/15 в частині зобов'язання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах фактично не виконана.

Торгово-промисловою палатою України надано позивачу висновок №6018/05.0-20 від 12.08.2015р. про істотну зміну обставин, яка виникла з 01.01.2015р., тобто з моменту набрання чинності затверджених для позивача Міністерством енергетики та вугільної промисловості розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат за наявності затвердженого тарифу на транспортування природного газу, який встановлено без урахування розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, а також з порушенням методик їх розрахунку.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності факту настання істотної зміни обставин є вірним, оскільки в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане, а сама зміна була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення.

При цьому, викладені обставини унеможливлюють виконання позивачем умов діючої редакції Договору в частині проведення розрахунків за природний газ та призведуть до росту заборгованості перед відповідачем як власником природного газу з незалежних від дій та волі позивача, як єдиного газорозподільного товариства та території Дніпропетровської області, причин.

Таким чином, позовні вимоги про внесення змін до Договору у зв'язку із істотною зміною обставин є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині внесення змін до його п. 6.1 та встановлення граничної дати здійснення остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ до 31.12.2017р.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином істотна зміна обставин в частині проведення розрахунків за Договором впливає на необхідність внесення змін в умови Договору в частині можливості перегляду дати остаточного розрахунку та строку дії Договору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі № 910/29184/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі № 910/29184/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук