номер провадження справи 32/22/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 Справа № 908/447/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3; адреса для кореспонденції: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 72/2)

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А)

про стягнення суми боргу в розмірі 31382,14 грн. Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гризоглазова Д.С., довіреність № 108/17 від 30.12.2015 р.

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернулось Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення 31382,14 грн., які складаються з суми страхового відшкодування в розмірі 20144 грн., 763,26 грн. - 3% річних та 10474,88 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/447/16, присвоєно справі номер провадження 32/22/16, з призначенням судового засідання на 30.03.2016 р.

Через канцелярію господарського суду Запорізької області 29.03.2016 р. надійшло клопотання (від 29.03.2016 р.) з прохання долучити до матеріалів справи витребувані судом документи, а також представник позивача просив суд розглянути справу № 908/447/16 без його присутності.

Представник позивача в судове засідання 29.03.2016 р. не з'явився. Суд розглянувши подане позивачем клопотання від 29.03.2016 р. про вирішення спору по суті без участі уповноважених представника позивача, суд вважає, що вона подана у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України, не суперечить правам та охоронюваним законом інтересам сторін та підлягає задоволенню судом.

Ухвалою суду від 30.03.2016 р. у зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено на 14.04.2016 р.

В обґрунтування правової позиції позивач посилається на ст.ст. 625, 993, 1192 ЦК України та норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Представник відповідача в судовому засіданні 14.04.2016 р. проти позову заперечив в повному обсязі та підтримав свої заперечення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У засіданні суду 14.04.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом встановлено, що 17.12.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" та ОСОБА_3 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-045765/01НТ.

Відповідно до п. 8.11 договору, строк дії договору з 17.12.2013 р. по 16.12.2014 року.

Згідно п. 4 договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль Toyota Rav 4, д.р.н. НОМЕР_2.

Згідно п. 8.3 договору одним із передбачених договором страхових ризиків є дорожньо-транспортна пригода (ДТП).

08.05.2014 р. приблизно о 13 год. 10 хв. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом Geely (д.н. НОМЕР_1) у м. Львові по вул. Генерала Чупринки на перехресті рівнозначних доріг не дав дорогу транспортному засобу, що рухався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Rav 4 (д.н. НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3, завдавши йому технічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2014 р. водія ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тобто, відповідно до матеріалів справи, винним в скоєнні ДТП є ОСОБА_4

Внаслідок даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 16.12. Правил дорожнього руху України.

У ОСОБА_3 виникло право вимоги до ОСОБА_4, як до особи, на яку законом покладено обов'язок відшкодування заподіяної шкоди, а у ОСОБА_4 виник обов'язок у повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_3 внаслідок вищезгаданої ДТП.

Відповідно до звіту № 378/14 про оцінку автомобіля Toyota Rav 4, д.н. НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля складає 20283 грн. 16 коп.

По зазначеному страховому випадку, 18.07.2014 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику (на рахунок Компанія Україна -ЛВ-ТУР ТзОВ) у розмірі 20144 грн. 00 коп. Зазначений факт підтверджується: платіжним дорученням № 6218 від 18.07.2014 року, наказом № 52155/1/1 від 11.07.2014 р., страховим актом № 52155/1/1 від 11.07.2014 р.

Згідно частини 1 статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до Позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, перейшло право вимоги до ОСОБА_4

Згідно полісу № АС/9444208 на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", за яким відповідач прийняв на себе, як страховик, зобов'язання забезпечити відшкодування шкоди в обсязі встановленого ліміту відповідальності, заподіяної третім особам внаслідок дорожньо-транспортної події, винуватцем якої буде зокрема ОСОБА_4, як особа, яка має право керувати транспортним засобом Geely (д.н. НОМЕР_1), на законних підставах. За яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну встановлено у розмірі 50 000, 00 грн. та франшиза - 510, 00 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" у зв'язку з пошкодженням автомобіля Toyota Rav 4 (д.н. НОМЕР_2), внаслідок вищезгаданої ДТП виник обов'язок відшкодувати витрати у розмірі 20144 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 993 кодексу до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Господарським судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія, відповідальність якого застрахована відповідачем.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 8 Закону Україна "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Позивачем дорожньо-транспортну пригоду визнано страховою подією, з настанням якої виник обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування.

Частиною 1 ст. 25 Закону України від 07.03.1996р. № 85/96 "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України та 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 990 вказаного кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до вимог вищевказаного закону ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" повинна відшкодувати 20144 грн. 00 коп. страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача із претензією про виплату страхового відшкодування вих. № 376 від 01.10.2014 р., яку відповідач отримав 23.06.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення 622.

Оскільки, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" відшкодувало збитки розміром 20144 грн. заподіяні з вини ОСОБА_4, то згідно ст.ст. 514, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" набуло право вимоги до ПрАТ "УАСК "АСКА" про відшкодування витрат на виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_3

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховим випадком згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 8 Закону Україна "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Позивачем дорожньо-транспортну пригоду визнано страховою подією, з настанням якої виник обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З приписів зазначених норм не вбачається, що позивач мав обов'язково звертатись до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування; натомість ними передбачено перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, позивач отримує право вимагати від потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами.

Відповідальною особою за завдані збитки в даному випадку є відповідач, оскільки, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми бере на себе відповідальність за свого страхувальника, що виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Суд відзначає, що доводи відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та спростовуються вищенаведеним.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд відзначає, що заявлена до стягнення сума страхового відшкодування в порядку регресу не перевищує встановлений полісом № АС/9444208 ліміт відповідальності, однак позивачем не враховано встановлену вказаним полісом франшизу, що становить 510, 00 грн. та відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягає відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та часткове задоволення позову з урахуванням встановленої полісом франшизи, що загалом становить 19634 грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 763,26 грн. та 10474,88 грн. втрат від інфляції.

Положеннями статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Листі Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Отже, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, судом встановлено, що розрахунок позивачем здійснений невірно. У заявлений період на суму страхового відшкодування 3% річних становлять 763 грн. 08 коп., а втрат від інфляції становлять 10428 грн. 70 коп., тому саме ці суми стягуються з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1925 грн. судових витрат, пов'язаних з наданням послуг адвоката.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського кодексу України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2015 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" та Адвокатським об'єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери» укладено договір про надання юридичної допомоги, за умовами якого об'єднання зобов'язалось надати юридичну допомогу у справах, а позивач - оплачувати таку юридичну допомогу.

Також позивачем надано копію акту виконання робіт від 05.01.2016 р. відповідно до якого Адвокатським об'єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери» надано позивачу послуги щодо складання позовної заяви та розрахунку позовних вимог на загальну суму 1925 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 1288 від 11.02.2016 р. позивачем перераховано на користь Адвокатського об'єднання «Танасишин, Михалевський і Партнери» грошові кошти у сумі 1925,00 грн. за договором про надання юридичної допомоги від 05.08.2015 р.

Крім того, позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії ЛВ № 058421 про уповноваження Танасишин Н.Д. на надання правової допомоги Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Брокбізнес".

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються на відповідача.

За таких обставин, витрати на послуги адвоката у даному випадку покладаються на Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА".

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення 31382,14 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (м. Київ, вул. Білоруська, 3, ) суму страхового відшкодування в розмірі 19634 (дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 00 коп., 10428 (десять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 70 коп. втрат від інфляції, 763 (сімсот шістдесят три) грн. 08 коп. - 3% річних, 1196 (одна тисяча сто дев'яносто шість) грн. 41 коп. витрат по сплаті судового збору, 1925 (одну тисяча дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 83 коп. витрат на правову допомогу. Видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "22" квітня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.