КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/25511/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача та третьої особи-1: Двоєглазов Д.О. - за дов.

від відповідача-1: Дорошенко О.С. - за дов.

від відповідача-2 та третьої особи-2: Трохлюк А.М. - за дов.

розглянувши апеляційні скарги Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015

у справі №910/25511/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Полюс»

до 1) Київської міської ради;

2) Київської міської державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріелт-Сервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

2) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Полюс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про розірвання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та позивачем, та зобов'язання Київської міської ради прийняти орендовану земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріелт-Сервіс» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні позивача (далі, третя особа-1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2015 залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа-2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 залучено до участі у справі іншого відповідача - Київську міську державну адміністрацію (далі, відповідач-2).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999, укладений між позивачем та Київською міською державною адміністрацією, має бути розірваний у зв'язку з переходом права власності на розташовані на спірній земельній ділянці об'єкти нерухомості до третьої особи-1, у зв'язку з чим до набувача перейшло право користування спірною земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі», статей 120, 141 Земельного кодексу України та статей 377, 651 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 позовні вимоги задоволено частково.

В частині позовних вимог до Київської міської державної адміністрації відмовлено.

Розірвано Договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (кадастровий номер :62:009:001) від 30.12.1999, укладений між Київською міською державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством «Полюс», зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 30 грудня 1999 року за № 62-5-00042.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Присуджено до стягнення з Київської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Полюс» 1 218,00 грн. судового збору.

Рішення суду у частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, попередній землекористувач - позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, а законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

У частині позовних вимог про зобов'язання Київської міської ради у місячний термін після набрання судовим рішенням законної сили прийняти орендовану земельну ділянку судом відмовлено, оскільки права позивача на момент подачі позову в даній частині не порушені, а заявлені вимоги є передчасними, оскільки передача земельної ділянки відбувається після розірвання договору.

В свою чергу, суд першої інстанції відмовив в частині позовних вимог до Київської міської державної адміністрації з огляду на те, що згідно з положеннями чинного земельного законодавства Київська міська державна адміністрація не здійснює розпорядження земельними ділянками в межах міста.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Київська міська рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Київської міської ради у справі №910/25511/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу Київської міської ради прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.02.2016 та зобов'язано апелянта до дня розгляду справи надати суду підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) також звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 скасувати в частині розірвання договору та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято до провадження, апеляційні скарги Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) об'єднано в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.02.2016.

Апеляційні скарги відповідача-1 та третьої особи-2 мотивовані тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних скарг відповідач-1 та третя особа-2 зазначили, що позивач у справі не навів підстав дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку у відповідності до норм земельного законодавства України.

Як зазначає відповідач-1, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. За твердженнями відповідача-1, в чинному законодавстві не йдеться про автоматичний перехід до набувача майна права користування земельної ділянки на підставі договору придбання нерухомості у фізичної або юридичної особи, оскільки повноваження щодо наділення правом на земельну ділянку має виключно власник земельної ділянки, яким у даному випадку є Київська міська рада. Отже, навіть набувши у власність нерухоме майно, та отримавши право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування цього майна, власник (балансоутримувач) нерухомості (третя особа-1) зобов'язаний оформити своє право на землю в установленому законом порядку, тобто звернутися до орендодавця із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування або у власність.

Згідно тверджень третьої особи-2, викладених у апеляційній скарзі, приписи статей 7, 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 377 Цивільного кодексу України слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на нерухоме майно, право попереднього власника або користувача землі припиняється, в силу закону, без відповідного оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Договір оренди при цьому, як зазначає скаржник, не припиняється в цілому, а припиняється в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки.

Також, апелянти наголосили на тому, що метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання ним орендної плати у встановленому розмірі протягом всього строку дії договору, а відтак, розірвання спірного договору потягне за собою припинення запланованих надходжень до міського бюджету, що є збитками для територіальної громади міста Києва.

Представник позивача 15.02.2016 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу Київської міської ради, у якому просив суд апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 - без змін. Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі відповідача-1, у відзиві позивач зазначив, що новий власник об'єкта нерухомості (третя особа-1 у справі) звертався з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, яку, відповідно, було розроблено та погоджено Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА).

Представник відповідача-1 подав у судовому засіданні, призначеному на 16.02.2016, копію заяви №08/230-236 від 09.02.2016 до Територіального управління ДСА України в місті Києві про надання довідки про зарахування коштів від сплати судового збору за подання апеляційної скарги до спеціального фонду Державного бюджету України та докази направлення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні, призначеному на 16.02.2016, судом було оголошено перерву до 03.03.2016.

Представник відповідача-1 подав у судовому засіданні, призначеному на 03.03.2016, довідку Територіального управління ДСА України в місті Києві від 02.03.2016 №7-678/16 про підтвердження зарахування коштів від сплати судового збору за подання апеляційної скарги до спеціального фонду Державного бюджету України.

У судовому засіданні, призначеному на 03.03.2016, судом було оголошено перерву до 15.03.2016.

Представник позивача та третьої особи-1 подав у судовому засіданні, призначеному на 15.03.2016, судову практику Вищого господарського суду України з аналогічних спорів у справах №916/3288/15, №916/1157/15-г, №911/4102/14, №922/437/15, яку колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи, а також клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 продовжено строк вирішення спору; у справі №910/25511/15 судом оголошено перерву до 29.03.2016.

29.03.2016 представником відповідача-1 на підтвердження своєї правової позиції було надано суду судову практику Вищого господарського суду України з аналогічних спорів у справах №910/6339/15-г, №910/26025/14, №910/14661/14, яку колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача та третьої особи-1 у судових засіданнях просив у задоволенні апеляційних скарг відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідачів та третьої особи-2 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені ними у апеляційних скаргах, просили їх задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 № 413 «Про оформлення закритому акціонерному товариству «Полюс» права користування земельними ділянками та надання земельних ділянок для обслуговування та експлуатації будівель у Ватутінському районі» (том 1, а.с. 12-13), у відповідності до п. 1.3. надано ЗАТ «Полюс» право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 25 років земельною ділянкою площею 0,21 га для експлуатації та обслуговування кафе на вул. Бальзака, 62 у Ватутінському районі, відведеною згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 20.04.1981 № 645 «Про відведення земельної ділянки управлінню капітального будівництва виконкому міськради під будівництво першої черги житлового масиву Троєщина».

30.12.1999 на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 №413 між Київською міською державною адміністрацією (орендодавець за договором) та ЗАТ «Полюс» (орендар за договором) було укладено Договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (далі, Договір; том 1, а.с. 14), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 2058 кв.м. для обслуговування та експлуатації кафе на вул. Бальзака, 62 у Ватутінському районі м. Києва.

Згідно пункту 4.1. Договору взаємовідносини сторін, не урегульовані цим договором, регламентуються діючим законодавством.

Спори розглядаються у порядку, встановленому діючим законодавством (пункт 4.2. Договору).

26.08.2009 між ЗАТ «Полюс» (продавець) та ТОВ «Ріелт-Сервіс» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за №1878, відповідно до умов якого позивач продав, а покупець купив належне позивачу на праві приватної власності нерухоме майно, яким є будівля БПО-53, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Оноре Бальзака, буд. 62, загальною площею 1143,20 кв. м.

Згідно пункту 2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, документом, що підтверджує право власності на нерухоме майно є договір купівлі-продажу комунального майна, посвідчений Київською державною нотаріальною конторою № 15 від 28.06.1994, зареєстрований в реєстрі за №4у-418, та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02 грудня 1996 року, записаний в реєстровій книзі під реєстровим №202-з.

Публічне акціонерне товариство «Полюс» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Полюс», що підтверджується витягом з протоколу №б/н загальних зборів акціонерів ЗАТ «Полюс» від 17.03.2011 та Статутом ПАТ «Полюс», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Полюс» від 17.03.2011, нову редакцію якого зареєстровано 31.03.2011 (том 1, а.с. 22-55).

Як зазначає позивач у позовній заяві, у зв'язку з продажем нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці, у нього відпала необхідність продовжувати користуватися орендованою згідно Договору земельною ділянкою.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до Київської міської ради із листами за вих. №223 від 11.11.2010 (том 1, а.с. 20) та вих. №84/03 від 18.08.2015 (том 1, а.с. 21) про розірвання Договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 30.12.1999, у зв'язку зі зміною власника об'єкта нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці.

Станом на дату звернення позивача із позовом до суду, як стверджує останній та третя особа-1, відповідачем-1 не вчинено жодних дій на припинення Договору оренди земельної ділянки, а тому позивач просить суд розірвати Договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (кадастровий номер :62:009:001) від 30.12.1999, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством «Полюс», зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 30 грудня 1999 року за №62-5-0042.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання спірного Договору та задоволення позовних вимог ПАТ «Полюс» у цій частині з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між позивачем та відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зі змісту статті 651 Цивільного кодексу України вбачається, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на зазначене, змінити або розірвати договір у разі відсутності на це згоди сторін можна на вимогу зацікавленої сторони лише у судовому порядку і лише при наявності певних підстав.

Такими підставами є:

1) істотне порушення договору другою стороною;

2) інші випадки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Пунктами «а», «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України в чинній редакції визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти; у випадку, коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування.

Таким чином, оскільки однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір (у даному випадку договір оренди), з огляду на те, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею наразі здійснює її новий власник, попередній землекористувач - позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, а законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору як способу припинення договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розірвання договору оренди.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19.06.2012 у справі № 36/368-9/63, від 20.08.2013 у справі № 18/5005/12936/2011.

Таким чином, доводи скаржників з приводу відсутності законодавчо визначених підстав для розірвання Договору є необгрунтованими та спростовуються вищезазначеними обставинами.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

З огляду на зазначене, посилання скаржників на те, що такий спосіб захисту, як розірвання договору у даному випадку є неналежним, оскільки права позивача у цьому спорі можуть бути захищені шляхом пред'явлення позову про припинення правовідносин за договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки орендні правовідносини виникли саме на підставі Договору, припинення права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права власності на розташовану на ній будівлю передбачено законом, а такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання в судовому порядку прямо передбачено Законом України «Про оренду землі», а тому припинення правовідносин по ньому без його розірвання не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Посилання відповідача-1 та третьої особи-2 у апеляційних скаргах на те, що розірвання Договору оренди потягне за собою припинення запланованих надходжень до міського бюджету, що є збитками для територіальної громади міста Києва, оцінюються судом критично, оскільки матеріалами справи підтверджується, що новий власник вчиняє усі необхідні дії для укладення нового договору оренди землі та готовий сплачувати оренду плату. На підтвердження цього у матеріалах справи міститься, зокрема, клопотання третьої особи-1 до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 30.11.2010 (том 1, а.с. 184), розроблена новим власником ще у 2011 році та погоджена Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) технічна документація із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою ТОВ «Ріелт-Сервіс» для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на вул. Оноре де Бальзака, 62 у Деснянському районі (том 1, а.с. 185-187).

З приводу позовних вимог в частині зобов'язання Київської міської ради у місячний термін після набрання судовим рішенням законної сили прийняти орендовану земельну ділянку, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що права позивача на момент подачі позову в даній частині не порушені, а заявлені вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки передача земельної ділянки відбувається після розірвання договору.

Водночас, судом першої інстанції також правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог до Київської міської державної адміністрації з огляду на наступне.

З дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Відповідно пп. «а» п. 3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Згідно із п.п. 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до Рішення Київської міської ради №371/1805 від 28.03.2002 «Про Статут територіальної громади міста Києва» Київська міська рада - повноважний представник територіальної громади міста Києва, є первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень, первинним суб'єктом місцевого самоврядування і носієм усіх його публічних прав.

Статтею 29 Статуту територіальної громади міста Києва зазначено, що відповідно до Земельного кодексу України у комунальній власності територіальної громади міста Києва перебувають усі землі в межах міста Києва, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами міста Києва, право комунальної власності територіальної громади міста Києва на які посвідчено відповідними державними актами. Набуття права на землю територіальною громадою міста Києва та передача землі з комунальної власності державі, юридичним та фізичним особам здійснюється Київською міською радою в порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, земельна ділянка, надана в тимчасове користування позивачу, є сформованою земельною ділянкою, знаходиться в м. Києві та відповідно перебуває в розпорядженні територіальної громади міста Києва - Київської міської ради.

Згідно з положеннями чинного законодавства, саме до виключної компетенції Київської міської ради, як органу місцевого самоврядування, відноситься право розпоряджатися земельними ділянками в межах міста, в тому числі і розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, встановлених законом.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції вірно встановлено, що Київська міська державна адміністрація не здійснює розпорядження земельними ділянками в межах міста, а відтак, позовні вимоги до відповідача-2 є безпідставними та не підлягають задоволенню, так як останній є неналежним відповідачем щодо заявлених позивачем у даній справі вимог.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржників, викладені у апеляційних скаргах, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/25511/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/25511/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко