КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 5/62

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Разіної Т.І.

за участі представників:

Національний банк України - Олексин І.В., довір. №18-02025/81856 від 29.10.2015

приватна компанія з обмеженою відповідальністю "С-Профіт ЛТД" (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY) - Шуманська О.Г., довір. №1394 від 08.12.2015

та прокуратури міста Києва - Лиховид О.С., служб. посв. №041073 від 03.02.2016

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України в особі

Головного управління Національного банку України по місту

Києву і Київській області та приватного підприємства "Маркос"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011

у справі №5/62 (суддя Іванова Л.Б.)

за позовом Національного банку України в особі Головного управління

Національного банку України по місту Києву і Київській області

до приватного підприємства "Маркос"

приватної компанії з обмеженою відповідальністю "С-Профіт

ЛТД" (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY) (London,

United Kingdom),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Акціонерний комерційний банк "Східно-Європейський банк"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокінвестгруп"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

та за зустрічним позовом

приватного підприємства "Маркос"

до Національного банку України

про визнання іпотечного договору припиненим, у зв'язку з банкрутством

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області (далі за текстом - Національний банк України) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства "Маркос" (далі за текстом - ПП "Маркос") про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 16.03.2009, укладеним між Національним банком України та товариством з обмеженою відповідальністю (далі за текстом - ТзОВ) "Стайєр" в забезпечення Кредитного договору №08/08/10 від 16.03.2009, ПП "Маркос" звернулось із зустрічним позовом, у якому просило визнати вказаний договір припиненим.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62 (суддя - Іванова Л.Б.) в задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено. Вказане рішення неодноразово переглядалось судами апеляційної і касаційної інстанції. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2013 залучено ТзОВ "Стайєр" до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Маркос"; апеляційну скаргу Національного банку України залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2010 у справі №5/62 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2013 у справі №5/62 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2013 у справі №5/62 скасовано, справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.02.2014 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом ТзОВ "Брокінвестгруп" (третя особа-2); залучено до участі у справі відповідачем за первісним позовом приватну компанію з обмеженою відповідальністю "С-Профіт ЛТД" (далі за текстом - ПКзОВ "С-Профіт ЛТД", відповідач-2).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі №5/62 припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Маркос" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62; апеляційну скаргу Національного банку України задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62 скасовано частково - в частині відмови у задоволенні первісного позову, прийнято в цій частині нове рішення, яким звернено стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для його подальшої реалізації у розмірі 43384854,9 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі №5/62 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 апеляційну скаргу Національного банку України залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62 залишено без змін; апеляційне провадження за скаргою ПП "Маркос" припинено. Постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 у справі №5/62 скасовано в частині первісного позову, справу в скасованій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, судом касаційної інстанції в зазначеній вище постанові вказано, що порушуючи апеляційне провадження ухвалою від 27.10.2014 (після направлення справи на новий розгляд) апеляційний господарський суд проігнорував залучення ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" (відповідачем-2 за первісним позовом) та ТзОВ "Брокінвестгруп" (третьою особою-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом) до участі у справі (відповідно вказаною вище ухвалою від 06.02.2014) та порушив апеляційне провадження без цих осіб. Зазначене порушення призвело до того, що апеляційним господарським судом, було розглянуто справу не у належному складі сторін, що унеможливило розгляд спору за участі усіх сторін, залучених до участі у ньому.

В змісті мотивувальної частини постанови колегія суддів касаційної інстанції відзначала, що виключення апеляційним господарським судом відповідача-2 за первісним позовом (ПКзОВ "С-Профіт ЛТД") зі складу сторін спору унеможливило розгляд вимог позивача за первісним позовом до цієї особи. Водночас, залучивши ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" до участі у справі третьою особою, апеляційний господарський суд змінив процесуальний статус цієї особи без згоди на це позивача, в результаті таких дій судом було позбавлено права участі у справі та фактично виключено зі складу учасників судового провадження ТзОВ "Брокінвестгруп". В суді касаційної інстанції 19.02.2015, до початку судового засідання, від гр. ОСОБА_6 надійшла заява, у якій вона повідомляла, що на теперішній час не є представником Компанії "С-Профіт ЛТД", у зв'язку з анулюванням довіреності на її ім'я за її ж ініціативою. Представники Компанії "С-Профіт ЛТД" в судові засідання Вищого господарського суду України з розгляду касаційної скарги у справі не з'являлись.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 (в складі колегії суддів Верховець А.А. - головуючий, судді Остапенко О.М., Шипко В.В. було прийнято до провадження, спільного розгляду апеляційні скарги Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області та приватного підприємства "Маркос" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011р. у справі №5/62. Приймаючи скарги (справу) до розгляду, судом встановлено, що адресою Компанії "С-Профіт ЛТД" є: Сполучене королівство Великої Британії, Лондон WC2T 9НА, 43 Бедфорд стріт, офіс 11 (43 Bedford street, office 11, London, United Kingdom, WC2E 9HA).

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У справах за участю нерезидентів для передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном господарськими судами застосовується Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, імплементована в національне законодавство Законом України від 19.10.2000 №2052-ІІІ "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" (дата приєднання Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії - 17.11.1967).

Зважаючи відсутність відомостей щодо наявності у Компанії "С-Профіт ЛТД" представника на території України, філії, представництва, іншого відособленого підрозділу, враховуючи положення ч. 3 ст. 4 ГПК України, Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах", ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, розгляд апеляційних скарг було призначено поза межами строку, передбаченого ст. 69, 102 ГПК України. В порядку Конвенції продовживши, розгляд апеляційних скарг призначено на 01.03.2016. За результатом направлення примірника копії ухвали від 28.09.2015 в адресу Компанії "С-Профіт ЛТД" відповідно до вказаної Конвенції з The Senior Master of Royal Courts of Justice (Сполучене королівство Великої Британії) надійшло повідомлення (підтвердження) про вручення поштового відправлення суду "..by leaving at reception on the company`s registered address given".

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.02.2016, здійсненим у зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В. на лікарняному, для розгляду апеляційних скарг сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів Сотнікова С.В., Остапенка О.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 апеляційні скарги Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області та приватного підприємства "Маркос" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62 було прийнято до провадження у визначному складі колегії суддів. В засіданні суду апеляційної інстанції 01.03.2016, призначеним ухвалою суду 28.09.2015, у т.ч. був присутній представник Компанії "С-Профіт ЛТД", в підтвердження повноважень якого суду надано копію довіреності від 08.12.2015, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 розгляд апеляційних скарги було відкладено на 29.03.2016. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.03.2016, здійсненим враховуючи перебування судді Сотнікова С.В. у відпустці, для розгляду апеляційних скарг сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів Остапенка О.М., Разіної Т.І. Ухвалою суду від 29.03.2016 апеляційні скарги прийнято до розгляду у визначеному складі колегії. Перед початком засідання 29.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Компанії "С-Профіт ЛТД" надійшли додаткові письмові пояснення по суті спору, разом з долученими до них доказами припинення ПП "Маркос" як юридичної особи у зв'язку з ліквідацією, в яких доповнені раніше наведені викладені доводи щодо необґрунтованості апеляційної скарги Національного банку України та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 розгляд апеляційних скарг було відкладено на 12.04.2016. В засіданнях суду апеляційної інстанції представниками учасників провадження у справі надані усні пояснення по суті спору, в яких підтримані доводи і підстави, з яких відповідно порушувалось питання про перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та заперечувалась обґрунтованість поданих апеляційних скарг, з урахуванням окремих з висновків, наведених в рішеннях суду касаційної інстанції в обґрунтування направлення справи на новий розгляд і, зокрема, суду апеляційної інстанції. Відзиву на апеляційні скарги, нормативно-обґрунтованих письмових пояснень, як і будь-яких інших документів (додаткових доказів), окрім тих що раніше були надані, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Як вбачається з наявних матеріалів, неодноразово встановлено судами, про що у т.ч. і було вказано в останній з прийнятих у справі постанов Вищого господарського суду України від 10.09.2015, Національний банк України та АКБ "Східно-Європейський банк" 06.02.2009 уклали Кредитний договір №08/09 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії на 150000000 грн на строк з 06.02.2009 по 05.02.2010 за ставкою 16,5% річних (в рамках цього Договору укладаються окремі кредитні договори), 16.03.2009 Національний банк України та АКБ "Східно-Європейський банк" уклали Кредитний договір №08/09/10 (далі за текстом - Кредитний договір), за умов якого Національний банк України (за текстом Кредитного договору - кредитор) надав АКБ "Східно-Європейський банк" (за текстом Кредитного договору - позичальник) кредит в межах відкритої невідновлювальної кредитної лінії за договором від 06.02.2009 №08/09 у розмірі 40200000 грн на строк з 16.03.2009 до 05.02.2010 з відсотковою ставкою 16,5% річних.

Пунктом 1.2 Кредитного договору сторони погодили, що під забезпечення кредиту надається офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить майновому поручителю ТзОВ "Стайєр" на праві власності, вартістю 93772712 грн, про що укладається іпотечний договір, 16.03.2009 на виконання п. 1.2. Кредитного договору, Національний банк України та ТОВ "Стайєр" (іпотекодавець) уклали Іпотечний договір (далі за текстом - Іпотечний договір), яким погодили, що вказаний договір забезпечує вимоги Національного банку України (за текстом Іпотечного договору - іпотекодержатель), що випливають з Кредитного договору, з повернення кредиту, наданого у сумі 40200000 грн строком повернення не пізніше 05.02.2010, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 16,5% річних, сплати штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором, а також вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання та збереження предмету іпотеки, збитків, завданих порушенням умов іпотечного договору та кредитного договору.

Згідно з п. 5.1. Іпотечного договору, предметом іпотеки є офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом - майно), 16.02.2009 Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Козяриком В. М. та зареєстровано в реєстрі за №771. При цьому постановою Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації АКБ "Східно - Європейський банк" №756 від 18.12.2009 з 21.12.2009 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації вказаного банку. Станом на 01.10.2010 та на час розгляду справи в господарському суді АКБ "Східно-європейський банк" (позичальник за Кредитним договором) свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконав, грошові кошти, отримані у Національного банку України (кредитора за Кредитним договором), не повернув; з урахуванням простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованих процентів та суми пені за прострочення оплати процентів по кредиту, заборгованість АКБ "Східно-Європейський банк" перед Національним банком України становила 43384854,9 грн.

З тим, 26.03.2010 ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі №44/209-б про банкрутство ТзОВ "Стайєр". Постановою Господарського суду міста Києва від 06.04.2010 у справі №44/209-б ТзОВ "Стайєр" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, 29.06.2010 ухвалою Господарського суду міста Києва було затверджено Мирову угоду у справі №44/209-6 про банкрутство ТзОВ "Стайєр", за умов якої право власності на предмет іпотеки - офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, перейшло від ТзОВ "Стайєр" до ПП "Маркос", і в подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва у від 02.08.2010 справі №44/209-6 було затверджено Звіт ліквідатора та ліквідовано банкрута - ТзОВ "Стайєр" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2011 у справі №44/209-б скасовано ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2010, 29.06.2010 та 02.08.2010, а справу №44/209-б направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2012 у справі №44/209-б-50/118-б (номер справи змінено з №44/209), залишеною в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2012, визнано Національний банк України кредитором ТзОВ "Стайєр" на суму 43383854,91 грн (перша черга задоволення), зобов'язано ліквідатора ТзОВ "Стайєр" внести до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Національного банку України у розмірі 43384854,91 грн. Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2012 у справі №44/209-б-50/118-б ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2012 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2012 у справі №44/209-б-50/118-б залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2013 у справі №5/62, якою було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2013 у справі, а справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду, судом касаційної інстанції у т.ч. зазначалось, що зважаючи на залучення господарським судом апеляційної інстанції до участі у справі третьою особою ТзОВ "Стайєр", апеляційним господарським судом не вказано, яким чином судове рішення у цій справі може вплинути на його права та обов'язки і у чому саме полягає цей вплив, в той час як у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення у цій справі залучену особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважила, що враховуючи встановлені у справі обставини, суб'єктний склад сторін спору і учасників провадження та ГПК України апеляційному господарському суду було б доцільно з'ясувати питання щодо обставин у справі про банкрутство ТзОВ "Стайєр", пов'язаних із заявленими Національним банком України позовними вимогами, а також яким чином визнані у справі №44/209-б-50/118-б (про банкрутство ТзОВ "Стайєр") вимоги Національного банку України до ТзОВ "Стайєр" (які ґрунтуються на Іпотечному договорі (предметом іпотеки за яким є спірне майно, про звернення стягнення на яке заявлено позов у цій справі) та віднесені до першої черги задоволення і мають бути задоволені за рахунок спірного майна, в порядку пп. а) п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на дату визнання боржника банкрутом)) та вимоги за цим позовом можуть бути задоволені за рахунок одного і того ж самого майна.

При наведеному розгляді апеляційних скарг за результатами направлення справи на новий розгляд суду апеляційної інстанції ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2011, в порядку ст. 79 ГПК України, провадження у справі №5/62 зупинялось до вирішення пов'язаної з нею справи №44/209-б про банкрутство ТзОВ "Стайєр". Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2013 у справі №5/62 у зв'язку з прийняттям Господарським судом міста Києва ухвали від 01.10.2012 у справі №44/209-б-50/118-б (якою Національний банк України визнано кредитором ТзОВ "Стайєр" на суму 43384854,91 грн (перша черга) судовий розгляд справи №5/62 поновлювався.

В змісті вказаної постанови від 12.12.2013 Вищим господарським судом було відзначено, що, в порушення ст. 79 ГПК України, апеляційним господарським судом було передчасно поновлено провадження у цій справі, оскільки пов'язану з нею справу №44/209-б (під час нового розгляду справі було присвоєно №44/209-б-50/118-б) не було вирішено остаточно - визнані боржником вимоги кредитора мають бути задоволені у ліквідаційній процедурі за рахунок предмету іпотеки спірного майна (спірного майна, про звернення стягнення на яке заявлено позов у цій справі) у встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду цієї справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014, залишаючи без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що до завершення ліквідаційної процедури іпотекодавця - ТзОВ "Стайєр" задоволення вимог банку в позовному провадженні є передчасним, оскільки вимоги за цим позовом стосуються задоволення за рахунок одного й того ж майна, що й в справі про банкрутство, що як свідчать матеріали справи, у відповідності до умов Іпотечного договору, вартість предмета іпотеки становить 93772718 грн, тоді як вимоги Національного банку України, визнані господарським судом та включені до Реєстру вимог кредиторів ТзОВ "Стайєр" у межах справи №44/209-б про банкрутство ТзОВ "Стайєр" - 43384854,91 грн.

Поряд з цим, судом зазначено, що підстави для відмови в задоволенні первісного позову, вказані судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення, є іншими, ніж підстави, визначені апеляційним судом у зазначеній постанові, однак враховуючи той факт, що доводи та висновки суду не призвели до неправильного по суті рішення, колегія суддів в частині відмови в задоволенні первісного позову залишила його без змін, припиняючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Маркос", апеляційний господарський суд послався на ч. 6 ст. 80 ГПК України.

Серед іншого, судом встановлено, що ТзОВ "Стайєр" звертався до ліквідатора АКБ "Східно-Європейський банк" з заявою про грошові вимоги на суму 93772718 грн, докази проведення розрахунків відсутні в матеріалах справи. Згідно з відомостями, що містяться на офіційному сайті Національного банку України, 24.01.2014 Національним банком України було прийнято рішення про затвердження ліквідаційного балансу АКБ "Східно-Європейський банк" та ліквідатором вживаються заходи щодо виключення банку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців в порядку передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015 у справі, якою скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 у справі №5/62 в частині первісного позову, справу у відповідній частині передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду, судом касаційної інстанції вказано, що під час розгляду справи в судовому засіданні 18.12.2014 апеляційним господарським судом було розглянуто подану Національним банком України заяву, у якій позивач просив залучити до участі у справі іншого відповідача - ПКзОВ "С-Профіт ЛТД", оскільки, станом на дату розгляду справи, власником спірного нерухомого майна є зазначена юридична особа і вона, відповідно, повинна бути відповідачем у спірних правовідносинах за іпотечними зобов'язаннями. Відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний господарський, враховуючи, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови, власником спірного майна є саме ПКзОВ "С-Профіт ЛТД", керуючись ст. 27 ГПК України, залучив ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" до участі у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні первісного відповідача.

Як вказано вище, колегія суддів касаційної інстанції відзначила, що такі дії апеляційного господарського суду суперечать приписам чинного процесуального законодавства, оскільки ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" раніше вже набула статус відповідача-2 за первісним позовом у цій справі згідно з ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2014, яка у встановленому законом порядку набрала законної сили. Цією ж ухвалою (від 06.02.2014) апеляційним господарським судом було залучено до участі у справі №5/62 третьою особою-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом ТзОВ "Брокінвестгруп", порушуючи апеляційне провадження ухвалою від 27.10.2014 апеляційний господарський суд проігнорував залучення ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" (відповідачем-2 за первісним позовом) та ТзОВ "Брокінвестгруп" (третьою особою-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом) до участі у справі (ухвалою від 06.02.2014) та порушив апеляційне провадження без цих осіб.

Усуваючи вказані вище недоліки, констатовані судом касаційної інстанції, при новому розгляді справи (в частині первісного позову) судом апеляційної інстанції враховано висновки і не виключено відповідача-2 за первісним позовом (ПКзОВ "С-Профіт ЛТД") зі складу сторін спору та ТзОВ "Брокінвестгруп" (третьою особою-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом) зі складу учасників справи, повідомлено останніх належним чином про розгляд справи і представник ПКзОВ "С-Профіт ЛТД" був присутнім в судових засіданнях, скориставшись своїми процесуальними правами у т.ч. надав додаткові докази у справі. Колегією суддів у т.ч. враховано, що скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі №5/62, якою задоволено первинні позовні вимоги за первісним позовом, в змісті постанови Вищого господарського суду України від 16.10.2014 не вказано інших підстав скасування, окрім як прийняття рішення в неналежному складі суду (ст. 20 ГПК України).

Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, оцінюючи наявні докази, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 4, 4-1 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України господарський суд вирішує спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Частиною 1 ст. 91 ГПК України встановлено, що сторони у справі, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду у випадках, передбачених ст. 106 цього Кодексу, п. 1 якої встановлено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство у випадках, передбачених Законом про банкрутство.

Статтею 8 Закону про банкрутство (в редакції з 19.01.2013) встановлено, що ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Згідно з ст. 99 ч. 5-6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство. В апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Пунктом 1-1 розд. Х Закону про банкрутство "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Національний банк України в поданій апеляційній скарзі зазначав, що під час ліквідаційної процедури ліквідатор ТзОВ "Стайер" володів інформацією про те, що АКБ "Східно-Європейський банк" не виконує своїх зобов'язань перед банком та можливе звернення стягнення на його майно і відповідно міг підрахувати кредиторські вимоги Національного банку України до нього та внести їх до реєстру вимог кредиторів без отримання від банку заяви з грошовими вимогами до боржника. Зазначав, що не оскаржує підстави переходу права власності на предмет іпотеки від ТзОВ "Стайєр" до відповідача за первісним позовом та підстав припинення юридичної особи ТзОВ "Стайер", а посилається на норми згідно якими, застава зберігається при переході права власності на заставлене майно до іншої особи на законних підставах. В зв'язку з чим відповідач за первісним позовом є належним іпотекодавцем та перебрав на себе всі права та обов'язки іпотекодавця за іпотечним договором, укладеним між ТзОВ "Стайєр" та Національним банком України.

ПП "Маркос" просило скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та визнати припиненим укладений між Національним банком України та ТзОВ "Стайєр" на забезпечення кредитного договору №08/08/10 від 16.03.2009 іпотечний договір, зареєстрований за № 525 від 16.03.2009. З тим, за час розгляду справи ПП "Маркос" було ліквідовано як юридичну особу, у зв'язку з чим апеляційне провадження за вказаною скаргою було неодноразово припинено. Водночас, скасовуючи останню з постанов суду апеляційної інстанції, судом касаційної інстанції скасовано і рішення в частині первісного позову - рішення, яке оскаржено у т.ч. ПП "Маркос" (в частині зустрічного позову). З урахуванням викладеного апеляційну скаргу і було прийнято до провадження, разом з тим, з підстав, викладених вище провадження з розгляду скарги ПП "Маркос" підлягає припиненню з тих самих підстав, з яких і було припинено раніше (вже тричі), і вбачається, що воно таки припинено.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного вище кредитного договору під забезпечення кредиту було надано офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав майновому поручителю - ТзОВ "Стайєр" на праві власності вартістю 93772718 грн. Згідно з наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно: "офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, з 22.06.2012 у т.ч. належав ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів", а з 22.10.2012, належить на праві власності компанії "С-ПРОФІТ ЛТД" (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY) на підставі "договору про задоволення вимог іпотекодержателя Р№ 9493 від 12.10.2012".

Як вбачається з наявних матеріалів, вказаний офісно-складський комплекс належав ТзОВ "Стайєр" на праві приватної власності. Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2010 у справі №44/209-б про банкрутство ТзОВ "Стайєр" було визнано кредиторами товариства ряд підприємств, установ та фізичних осіб, затверджено реєстр вимог кредиторів на суму 7619250,27 грн. Національний банк України у визначений період своїх вимог до іпотекодавця - ТзОВ "Стайєр" не заявив (30-денний строк). Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.2010 у справі №44/209-б було затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі. У відповідності до змісту зазначеної мирової угоди право власності на предмет іпотеки перейшло до ПП "Маркос" (".. інвестор набуває право власності на активи боржника, а саме на офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1"). Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2010 у справі №44/209-б було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано ТзОВ "Стайєр", як юридичну особу у зв'язку з банкрутством.

При примусовому виконанні виконавчого напису нотаріусу про стягнення з ПП "Маркос" на користь ТзОВ "Інпромс" (векселедержателя простого векселя) боргу 11.06.2012 державним виконавцем було проведено публічні торги з реалізації арештованого майна, а саме: офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно було придбане фізичної особою - ОСОБА_8 за ціною 1185000 грн, яким перед тим було укладено кредитний договір від 11.06.2012 з кредитної спілкою "КС Володар" на суму 1200000 грн. Вказане вище придбане з аукціону нерухоме майно було передано в іпотеку в забезпечення виконання кредитного договору. За цим же договором між кредитною спілкою і компанією "С-ПРОФІТ ЛТД" укладено договір від 09.07.2012 купівлі-продажу заставної, а 12.10.2012 договір про задоволення вимог іпотекодержателя за яким в рахунок виконання ОСОБА_8 основного зобов'язання по кредитному договору і передано право власності на вказане вище майно.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду апеляційної скарги Національного банку України постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2011 у справі №44/209-б було скасовано ухвали господарського суду міста Києва від 01.06.2010 (затвердження реєстру вимог кредиторів), 29.06.2010 (затвердження мирової угоди) та 02.08.2010 (затвердження звіту ліквідатора, ліквідація ТзОВ "Стайєр"), а справу № 44/209-б направлено на розгляд до господарського суду міста Києва. Тобто вказані вище договори були укладені вже після скасування рішення суду за яким ПП "Маркос" набуло право власності. Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.10.2012 у справі №44/209-б-50/118-б, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2012 та Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2012 Національний банк України визнано кредитором ТзОВ "Стайєр" на суму 43384854,91 грн (перша черга) та зобов'язано ліквідатора ТзОВ "Стайєр" внести до реєстру вимог кредиторів визнані грошові вимоги Національного банку України.

Дослідивши мотивувальну частину вказаної ухвали колегією суддів встановлено, що вимоги банку на суму 43384854,91 грн були обґрунтовані саме невиконанням АКБ "Східно-Європейський банк" своїх зобов'язань перед Національним банком України за кредитним договором №08/09/10 від 16.09.2009 і наявністю у боржника зобов'язань перед банком згідно укладеного договору іпотеки №177 від 16.03.2009. Господарський суд в ухвалі від 01.10.2012, з посиланням на ст. 49, 572, 575 Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку" дійшов висновку, що вимоги Національного банку України до ТзОВ "Стайєр" підлягають задоволенню в заявленій сумі заборгованості АКБ "Східно-Європейський", вимоги Національного банку України підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів першої черги, та задоволенню за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами.

Тобто, в межах справи про банкрутство ТзОВ "Стаєйр", після скасування апеляційним судом ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів, затвердження мирової угоди на підставі якої ПП "Маркос" набуло права власності на спірне майно та ухвали про ліквідацію боржника, Національний банк України визнаний кредитором ТзОВ "Стаєйр" та його вимоги відносно заборгованості АКБ "Східно-Європейський" в розмірі 43384854,91 грн підлягають задоволенню саме за рахунок іпотечного майна згідно договору іпотеки №177 від 16.03.2009. Ті ж самі вимоги, в тому самому розмірі та за рахунок того самого майна (офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6390,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1) намагається банк погасити і рамках справи №5/62 заявляючи позовні вимоги до ПП "Маркос" (та згідно клопотання про залучення іншого відповідача і до компанії "С-ПРОФІТ ЛТД").

Як вказано вище, вимоги Національного банку України були заявлені і визнані судом в межах провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Стайер", згідно з відомостями ЄДРСР рішення у справі про банкрутство останнього неодноразово переглядались і скасовувались судами різних інстанції, у т.ч. ухвали про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, ліквідацію ТзОВ "Стайер" як юридичної особи у зв'язку з банкрутством. Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 у справі №44/209-б-50/118-б скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 20.02.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 якою її було залишено без змін, вказаною ухвалою, зокрема, було затверджено черговий звіт та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано ТзОВ "Стайер" як юридичну особу у зв'язку з банкрутством, справу повернуто на стадію ліквідації.

В останньому з засідань суду апеляційної інстанції (12.04.2016) представниками учасників провадження у справі зазначено, що станом на теперішній час судом першої інстанції затверджено черговий звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТзОВ "Стайер" (ухвала господарського суду міста Києві від 31.03.2016 у справі №44/209-б-50/118-б), разом з тим, ухвалу оскаржено в апеляційному порядку Національним банком України, у зв'язку з чим провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Стайер" фактично триває, юридичну особу не ліквідовано до теперішнього часу. Наведені доводи і міркування стосовного того, що провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Стайер" може бути повернуто на стадію ліквідаційної процедури ще неодноразово, в ході з'ясування обставин і розгляду апеляційної скарги представниками скаржника, зокрема, прокуратури міста Києва висловлені припущення, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе як у межах справи про банкрутство ТзОВ "Стайер", так і в межах позовного провадження, при цьому обґрунтованість звернення стягнення саме в межах позовного провадження пов'язана виключно з тим, що розгляд останньої з справи призначений першим.

При цьому у цій справі вимоги Національного банку України заявлені і розглядаються щодо ПП "Маркос" (на теперішній час ліквідованого) та компанії "С-Профіт ЛТД" (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY), якою з кредитною спілкою "КС Володар" були укладені вказані вище договори купівлі-продажу заставної від 09.07.2012, а 12.10.2012 - про задоволення вимог іпотекодержателя, якою був укладений кредитний договір з ОСОБА_8, який і придбав майно з аукціону, проведеного державною виконавчою службою при примусовому виконанні виконавчого документа про стягнення боргу на користь третьої особи, коли право власності на майно вже було відсутнє в боржника. В засіданнях суду апеляційної інстанції представниками сторін якої-небудь інформації щодо оскарження дійсності наведених вище правочинів не повідомлено, разом з тим, очевидно, що звернення стягнення на майно на користь Національного банку України, як таке, що належить (належало) ПП "Маркос", ОСОБА_8, компанії "С-Профіт ЛТД" (S-PROFIT PRIVATE LIMITED COMPANY) і т.ін. в сукупності з подальшим оскарженням їх дійсності може призвести до певних правових наслідків, пов'язаних з вирішенням питання про права та обов'язки третіх осіб, враховуючи, що справа вже розглядається з 2010 року, то і буде розглядатися (переглядатися) ще не один рік.

В змісті постанови Вищого господарського суду України у справі №44/209-б-50/118-б від 15.12.2015 було відзначено, що в період ліквідаційної процедури ТзОВ "Стайер" ліквідатором боржника були надіслані запити до державних органів та установ з метою виявлення та з'ясування наявності майна та майнових активів, що належать банкруту, для підтвердження відомостей про розрахункові рахунки, в т.ч. рахунки в цінних паперах, відомостей про наявних кредиторів та дебіторів банкрута, ліквідатором вживались інші заходи із розшуку майна рухомого та нерухомого майна банкрута, але встановлено відсутність зареєстрованих за боржником об'єктів права власності. Здійснено інвентаризацію майна банкрута за результатами проведення якої майно, майнові права, кошти та дебіторська заборгованість ТзОВ "Стайєр" виявлені не були, що підтверджується актом інвентаризації майна банкрута, у зв'язку з цим залишились не погашеними кредиторські вимоги на загальну суму 51047841,96 грн, що складаються з вимог першої та четвертої черг.

За наслідками розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, суд першої інстанції у тій справі дійшов висновку про наявність підстав для ліквідації банкрута - ТзОВ "Стайєр" у зв'язку з банкрутством, оскільки майнових активів банкрута для задоволення вимог кредиторів не виявлено, боржника визнано банкрутом, ліквідатором виконані всі необхідні дії на стадії ліквідації банкрута, передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Однак, як вбачається з матеріалів справи, Національний банк України є заставним кредитором банкрута на підставі Договору іпотеки від 16.03.2009. Боржник був власником офісно-складського комплексу площею 6390,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.04.2013. Вказане майно було включено ліквідатором до ліквідаційної маси після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури згідно із постановою Господарського суду міста Києва від 06.04.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2010 було затверджено мирову угоду, за умовами якої: інвестор (ПП "Маркос") погашає вимоги кредиторів першої та третьої черги шляхом перерахування коштів на рахунок банкрута та в подальшому перерахунку адресатам; списуються 5% вимог кредиторів четвертої черги; на умовах відстрочки та розстрочки інвестор погашає кредиторські вимоги четвертої черги рівними частками в залежності від суми боргу; інвестор набуває право власності на об'єкт нерухомості, що належить банкруту, - офісно-складський комплекс площею 6390,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, за умовами мирової угоди право власності на належний боржнику об'єкт нерухомості перейшло до ПП "Маркос". Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.04.2013, право власності на офісно-складський комплекс площею 6390,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в подальшому було зареєстроване за третьоюособою. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2011 ухвали Господарського суду міста Києва у справі №44/209-б від 01.06.2010, 29.06.2010 та 02.08.2010 скасовано, справу №44/209-б направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва. За наслідками скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 29.06.2010 про затвердження мирової угоди, за умовами якої перейшло право власності на заставне нерухоме майно до третьої особи - ПП "Маркос", заходи з повернення сторін в попередній стан вжиті не були, право власності боржника на вказане майно не відновлене.

При цьому первинний набувач майна - ПП "Маркос" ухвалою суду від 29.08.2012 ліквідовано та виключено з Єдиного державного реєстру, а майно відчужено на прилюдних торгах державною виконавчою службою. За умовами іпотечного договору від 16.03.2009 іпотекодавець в забезпечення виконання АКБ "Східно-Європейський банк" зобов'язань за кредитним договором №08/09/10 від 16.03.2009 надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, балансова вартість якого станом на 13.03.2009 становила 4953120 грн, а за оцінкою сторін названого іпотечного договору вартість предмета іпотеки становила 93772718 грн (розд. 5 іпотечного договору). Предметом іпотеки є офісно-складський комплекс площею 6390,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Національний банк України звернувся до суду з заявою про визнання кредиторських вимог до ТОВ "Стайєр" і ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2012 банк було визнано кредитором на суму 43384854,91 грн (перша черга). Крім цього, Національний банк України звернувся з позовом до ПП "Маркос" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.03.2009. Дійшовши висновку про неможливість задоволення грошових вимог Національного банку України у зв'язку з відсутністю майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, суди послались на те, що після затвердження мирової угоди у справі та втрати боржником права власності на заставне нерухоме майно, останнє не було включене до ліквідаційної маси у зв'язку з відсутністю відповідних правових підстав. При цьому, встановлені обставини неможливості задоволення грошових вимог Національного банку України у зв'язку з відсутністю майна боржника можуть бути підставою для перегляду ухвалених судових рішень про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.03.2009.

В рішеннях, прийнятих в межах справи про банкрутство суди зазначили, що Національний банк України вправі самостійно подати окремий позов до суду про повернення майна. Однак, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, вказаний висновок судів колегією суддів суду касаційної інстанції визнаний необгрунтованим з огляду на те, що з заявою про повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом) може звернутись тільки власник майна. Національний банк України є заставодержателем майна і може діяти виключно в своїх інтересах. Відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство саме ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, формує ліквідаційну масу, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Колегією суддів суду касаційної інстанції наголошено, що вирішуючи питання про відсутність у ліквідатора можливості для звернення з позовом про повернення майна з чужого незаконного володіння, враховуючи, що ПП "Маркос" припинено, а передання права власності гр. ОСОБА_8 на прилюдних торгах унеможливлює таке вилучення, суди не врахували, що до функцій ліквідатора у справі про банкрутство відноситься вчинення заходів щодо повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб з метою формування ліквідаційної маси (в тому числі, звернення до суду з відповідними позовами щодо повернення майна банкрута). При цьому обов'язок надання правового аналізу щодо підставності та обґрунтованості такого позову покладений виключно на суд, який розглядає відповідну справу, а не на ліквідатора. Суди не звернули уваги і на те, що Національний банк України звертався до ліквідатора з заявою, в якій просив звернутися до суду з позовом про повернення у власність ТзОВ "Стайєр" офісно-складського комплексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 7, ст. 16, 51 Закону про банкруство створення комітету кредиторів у процедурі банкрутства боржника, що ліквідується власником, не є обов'язковим, оскільки формування та створення комітету кредиторів, як органу, що представляє інтереси всіх кредиторів у справі про банкрутство, здійснюється на стадії розпорядження майном, яка в процедурі банкрутства боржника, що ліквідується власником, відсутня. Кредитори боржника не позбавлені можливості провести такі збори та за власною ініціативою сформувати комітет кредиторів, як орган колективного представництва інтересів кредиторів у справі про банкрутство. Комітет кредиторів був створений (рішенням комітету кредиторів від 15.06.2010 було схвалено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2010).

Розглядаючи справу, колегія суддів суду апеляційної інстанції виходить з правових висновків, наведених в останніх з постанов Вищого господарського суду України у справі №5/62 та №44/209-б-50/118-б, якими справи направлені на новий розгляд, в яких надано оцінку окремим з обставин цієї справи, а також правові висновки, наведені в постановах Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі №3-137гс16, від 23.12.2015 у справі №3-1135гс15, від 16.09.2015 у справі №6-1193цс15, від 06.07.2015 у справі №6-166цс15, від 24.06.2015 у справі №907/544/14, від 13.05.2015 у справі №6-53цс15, від 24.12.2014 у справі №6-201цс14, за змістом яких зазначені вище вимоги Національного банку України підлягають розгляду і задоволенню в порядку, визначеному Законом про банкрутство, виключно в межах провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Стайер" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як зазначав Верховний Суд України, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек; ліквідація третьої особи - іпотекодавця після відчуження ним предмету іпотеки не припиняє право іпотеки і не може бути підставою для припинення забезпеченого іпотекою основного зобов'язання. Разом з тим, з моменту порушення провадження стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Звернення стягнення на предмет застави окремо від провадження у справі про банкрутство не може здійснюватись, оскільки встановлення в Законі про банкрутство особливого порядку задоволення майнових вимог до боржника не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку. Системний аналіз норм Закону про банкрутство свідчить, що задоволення вимог кредиторів, у т.ч. забезпечених заставою майна боржника, може відбуватись тільки на стадії ліквідаційної процедури в порядку та у спосіб, передбачені Законом про банкрутство.

Як вбачається з висновків, наведених в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі №3-137гс16 задоволення вимог та звернення стягнення на предмет застави окремо від провадження у справі про банкрутство могло б здійснюватись, якби провадження у справі про банкрутство, а в даному випадку - провадження у справі №44/209-б-50/118-б про банкрутство ТзОВ "Стайер" було припинено і боржника ліквідовано. Разом з тим, як вже вказано вище, на теперішній час провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Стайер не припинено і фактично триває, як і не було припинено і тривало станом на момент прийняття оскарженого рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2011, що в свою чергу виключає звернення стягнення на предмет застави окремо від провадження у справі про банкрутство. З тим, Національний банк України і не обмежений у праві звернутись з заявою про перегляд рішення суду і зокрема цієї постанови Київського апеляційного господарського суду за нововиявленими обставинами у випадку залишення в силі вказаної вище ухвали господарського суду міста Києві від 31.03.2016 у справі №44/209-б-50/118-б.

За таких обставин, з урахуванням усього викладеного вище, розглянувши доводи апеляційної скарги Національного банку України, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, колегія суддів не вбачає доводи апеляційної скарги обґрунтованими і такими, які є підставою скасування або зміни оскарженого рішення, які спростовують висновки суду, що і рішення є таким, що відповідає в повній мірі вимогами законності та обґрунтованості.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2011 у справі №5/62 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Повний текст постанови складено 18.04.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

Т.І. Разіна