ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.04.2016 Справа № 905/1194/16

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: UMP Trading SA, Switzerland

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ

про стягнення суми позики в розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю.

від відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ

Заявлено позов, UMP Trading SA, Switzerland до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення суми позики в розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору позики №001/2010 від 03.09.2010р. позивач надав кошти у вигляді позики, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США.

Представник позивача у судовому засідання підтримав позовну заяву у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

За клопотанням представників сторін справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав національностей України ( від 1 листопада 1991р. N1771) та усним клопотанням представників сторін, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представник сторін господарський суд встановив:

03 вересня 2010 року між UMP Trading SA, Switzerland (позикодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (позичальник) укладено договір №001/2010 про надання позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику позику в сумі USD 10000000,00, а Позичальник приймає позику, зобовязується використати її на обумовлені цілі, повернути у встановлений термін, сплатити плату за використання позики, а також виконати інші зобовязання, встановлені в цьому Договорі.

Пунктом 5.1 укладеного договору встановлено, що повернення позики має бути зроблено до закінчення терміну дії цього договору. Дата остаточного повернення позики - не пізніше 7 вересня 2011 року.

Згідно умов п.5.3 договору днем повернення позики (а також виконання інших боргових зобовязань) вважається день, в який відповідні кошти були списані з рахунку позичальника в обслуговуючому банку.

Пунктом 12.2 Договору, з урахуванням змін, внесених сторонами у додаткову угоду №7 від 05.11.2015р. передбачено, що будь-який спір, суперечка чи вимога, що виникають у звязку з цим Договором, включаючи будь-які питання щодо його існування, дійсності або розірвання, остаточного вирішуються господарським (арбітражним) судом за місцем знаходження відповідача.

Так, на виконання договору в період з 26.11.2010 року по 05.08.2013 рік позивачем відповідачу надано позику у розмірі 4580000 Євро та 4723000,00 доларів США, про що свідчить акт звірки.

Додатковою угодою №5 від 01.09.2014р. сторонами продовжено термін договору до 07.09.2017р.

Таким чином, позикодавець виконав взяті на себе зобовязання за договором позики №001/2010 від 03.09.2010р., проте позичальник свої обовязки щодо повернення грошових коштів позикодавцю в строк та порядку, обумовленому договором не виконав, в звязку з чим заборгованість позичальника перед позикодавцем склала 4580000 Євро та 4723000 доларів США.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ст.4 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Частиною1 ст.7 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно вимог передбачених ст.74 Закону України "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Приписами пункту 1 Розяснення Президії Вищого господарського суду України №04/-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» визначено, що за змістом статей 4, 12-17, 123 ГПК України, для іноземних суб'єктів господарської діяльності передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам.

Вимогами статі 123 ГПК України передбачено, що іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно приписів частини 3 ст.4 ГПК України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами пункту 7 Розяснення Президії Вищого господарського суду України №04/-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» визначено, що господарський суд приймає як докази офіційні документи, що походять з інших держав, за умови їх легалізації дипломатичними або консульськими службами України.

Пунктом 10 ОСОБА_3 господарського суду України від 29.09.2009р., № 01-08/530 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" визначено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом. Способом оформлення іноземних офіційних документів є проставляння апостиля - спеціального штампа, який проставляється на офіційних документах, які надходять від держав - учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 05.10.61).

Вимогами ст.13 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Конвенції що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, Україна приєдналась до зазначеної Конвенції згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» №2933 ІІІ від 10.01.2002р. визначено, що апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред'явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Статтею 4 Конвенції що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, передбачено, що Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою, що саме вбачається з доказів наданих позивачем.

Крім того, як зазначалося вище письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Дослідивши додані до матеріалів позовної заяви документи, суд встановив, що вони надані з дотриманням законодавчих актів.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України).

Крім того, згідно вимог передбачених п.п.14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою до повернення.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги, які викладено у позовній заяви, крім того у судовому засіданні ним визнано позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобовязання за договором позики № 001/2010 від 03.09.2010р. належним чином не виконав, отриману позику не повернув, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином вимоги позивача про стягнення боргу є доведеними, обґрунтованими матеріалами справи, а також такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачується в порядку і розмірі, встановлених пунктом 1 частини 2 ст.4 Законом України «Про судовий збір» від 03.09.2015року №670-VIII де зазначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

В свою чергу відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016р. мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2016р. складає 1378грн.

Пунктом 1 частини 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 03.09.2015року №670-VIII визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.129 Конституції України, ст.14 Податкового кодексу України, ст.ст.4, 7 Законом України «Про судовий збір», ст.ст.4, 5 Конвенції що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, Україна приєдналась до зазначеної Конвенції згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» №2933 ІІІ від 10.01.2002р., ст.ст.4, 7, 13, 73, 74 Закону України "Про міжнародне приватне право", п.10 ОСОБА_3 господарського суду України від 29.09.2009р., № 01-08/530 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", п.1, 7 Розяснення Президії Вищого господарського суду України №04/-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», ст.ст.11-16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193 ГК України та керуючись ст.ст.1, 2, 2-1, 4-2, 4-3, 4-5, 4-6, 4-7, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 74, 75, 77, 81-1, 82-85, 123, 124 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги UMP Trading SA, Switzerland до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення суми позики в розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США, задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ) на користь UMP Trading SA, Switzerland (84300, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Леніна, 24/37) суму позики в розмірі 4580000 Євро та 4723000 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 206700,00 грн.

Повернути UMP Trading SA, Switzerland (84300, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Леніна, 24/37) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2646,98грн., який сплачений платіжним дорученням від 29.01.2016р., у звязку із сплатою у більшому розмірі ніж встановлено законом.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.04.2016р.

Суддя С.В. Тоцький