ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.04.16р. Справа № 904/507/16

За позовом приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхуваня", м.Київ

до Зайцівської сільської ради, с.Зайцеве, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - посвідчення № 1 від 12.11.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування", м.Київ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Зайцівської сільської ради, с.Зайцеве, Синельниківський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 4211,54грн. затрат по виплаті страхового відшкодування.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 18.01.2016р. за вих.№04-305 ухвалою суду від 03.02.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 25.02.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 25.02.2016р. на 17.03.2016р.; з 17.03.2016р. на 14.04.2016р.

Ухвалою від 17.03.2016р. строк вирішення спору продовжено на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, а саме до 17.04.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 17.03.2016р.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 29.03.2016р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 24.03.2016р. та явкою представника в судове засідання.

14.04.2016р. господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні, подав пояснення по справі.

05.04.2014р. між приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" (далі по тексту - позивач) та Зайцівською сільською радою (далі по тексту - відповідач) укладено поліс №АІ/0252931 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу "ЗАЗ Славута", реєстраційний номер НОМЕР_1.

13.12.2014р. у місті Синельникове на вулиці Леніна відбулася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 та забезпечений транспортний засіб "ЗАЗ Славута", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_1.

Відповідно до постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2014р. дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1.

22.12.2014р. ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла особа ОСОБА_2 зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його власності - автомобіля "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_3, відповідно до Висновку №2633 від 04.02.2015р. вартість матеріального збитку становить 5901,96грн.

25.02.2015р. ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 05.03.2015р. співробітниками позивача складено страховий акт №104666.

Відповідно до платіжного доручення №3978 від 11.03.2015р. позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 4211,54грн.

Отже, фактичні витрати пов'язані з цим страховим випадком складають 4211,54грн.

Враховуючи той факт, що з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди ані ОСОБА_1, ані представник Зайцівської сільської ради всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" до позивача не звертався позивач звернувся до суду з даною регресною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист та повідомив наступне.

Відповідач визнав факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначив, що у телефонному режимі повідомлено страхового агента Дніпропетровської філії ОСОБА_3 про дорожньо-транспортну пригоду.

Також зазначено, що 14.12.2014р. особисто ОСОБА_1, вручено особисто страховому агенту Дніпропетровської філії ОСОБА_3 письмові відомості про дорожньо-транспортну пригоду, відомості про місцезнаходження автомобіля, контактний телефон, адресу.

Відповідачем пояснено, що письмові відомості про дорожньо-транспортну пригоду вручено ОСОБА_3 так як він проживає на території Зайцівської сільської ради.

Отже, відповідач наголошує, що твердження позивача, що ані ОСОБА_1, ані представники Зайцівської сільської ради не звернулися до страхової компанії у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є неправдивими.

Ухвалою суду від 17.03.2016р. у відповідача витребувано докази отримання позивачем долученого до відзиву повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а у позивача витребувано заперечення на відзив відповідача, докази в його обґрунтування.

На виконання вимог ухвали суду від 17.03.2016р. відповідач надав суду письмові пояснення, що докази отримання позивачем документів про дорожньо-транспорту пригоду відсутні, повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду вручено особисто страховому агенту.

Позивач суду не надав докази на спростування обставин про які вказує відповідач у відзиві на позов або навпаки на їх підтвердження.

Крім того, позивач не з'явився в судове засідання, незважаючи на той факт, що його явка була визнана судом обов'язковою.

Пунктом 3.9.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представника позивача, якщо його присутність було визнано обов'язковою, суддя вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК, або залишити позов без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК), або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК.

Пунктом 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Позовні вимоги є такими, що потребують додаткових пояснень по суті з боку представника позивача, явка якого ухвалою про порушення провадження визнана обов'язковою.

Враховуючи сплив строку розгляду справи, відсутність належних доказів, які б дозволили суду прийняти обґрунтоване, об'єктивне та правильне рішення, господарський суд визнав за можливе, з метою захисту прав сторін, залишити позов без розгляду.

Частиною 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про залишення заяви без розгляду виноситься ухвала.

Частиною 4 статті 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 81, 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Залишити позов у справі № 904/507/16 без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з часу її прийняття та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя ОСОБА_4