КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/28470/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Маркович В.О. - за дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Канюк Я.Ю. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016

у справі №910/28470/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс»

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: з Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»

про визнання договору застави припиненим та відсутності права застави

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі, відповідач або НБУ) про визнання договору застави №146/6/АВ-1 від 16.01.2009 припиненим та відсутності права застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015 до участі у справі залучено Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на частину 1 статті 559 Цивільного кодексу України, вважаючи, що застава за Договором застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009, укладеним між відповідачем та позивачем, є припиненою у зв'язку із внесенням до Кредитного договору № 146/6 від 16.01.2009 змін, що призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя (позивача) без його згоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/28470/15 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання застави припиненою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/28470/15, позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що на підставі Договору застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009, укладеному між відповідачем та позивачем, останній є заставодавцем в забезпечення виконання зобов'язань ПАТ АБ «Укргазбанк» перед відповідачем за умовами Кредитного договору № 146/6 від 16.01.2009. Водночас, в порушення приписів частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України до вказаного кредитного договору в період з 2009 по 2014 роки без згоди позивача були внесені зміни щодо продовження строку користування кредитними коштами до 28.05.2015, та, відповідно, збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя (позивача), у той час, як за умовами спірного договору застави передбачено строк повернення кредитних коштів та період нарахування процентів за кредитним договором до 26.10.2009, будь-які додаткові договори про продовження зазначеного строку позивачем та відповідачем не укладались. У зв'язку із зазначеним, позивач вважає заставу за договором № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009 припиненою.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №910/28470/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 15.03.2016.

14.03.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/28470/15 залишити без змін. У відзиві відповідач зазначив, що кредит на даний час не погашено, а кредитний договір (основне зобов'язання) є дійсним та не припинений належним виконанням, відповідно і підстав для припинення застави не існує.

У судовому засіданні 15.03.2016 судом було оголошено перерву до 29.03.2016.

29.03.2016 у судовому засіданні була оголошено перерва до 19.04.2015.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 19.04.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника відповідача від 29.03.2016.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судових засіданнях просив проти апеляційної скарги позивача заперечував, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.01.2009 між Національним банком України, в якості Кредитора та відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», в якості позичальника було укладено кредитний договір №146/6 (далі, Кредитний договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого в рахунок кредитної лінії за кредитним договором від 26.12.2008 №146 кредитор надає позичальнику кредит на суму 44 000 000,00 грн. на строк з 16.01.2009 по 22.12.2009 з оплатою 18% річних.

За умовами пунктів 1.2., 1.3. Кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором заставодавці - власники акцій позичальника - ТОВ «Фінансово-інвестиційний Альянс» та ТОВ «Компанія Укргазінвест плюс» надають кредитору в заставу прості іменні акції, власник: ТОВ «Фінансово-інвестиційний Альянс», код ЦП: UA, кількість ЦП 58 000 000,00 шт., форма існування: документарна форма, знерухомлена, за номінальною вартістю 58 000 000,00 грн., про що з власниками акцій укладаються окремі договори застави.

У зв'язку з цим, 16.01.2009 між відповідачем, в якості заставодержателя, третьою особою, в якості позичальника, та позивачем, в якості заставодавця, було укладено договір застави №146/6/АВ-1 (далі, Договір застави), згідно пункту 1.1.3. якого з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 16.01.20069 №146/6 на суму 44 000 000,00 грн. зі строком повернення кредиту 22.12.2009 та сплатою процентів у розмірі 18,0% річних, позивач передав в заставу відповідачу прості іменні акції за загальною балансовою вартістю 33 000 000,00 грн., з наступними характеристиками: прості іменні акції, власник: ТОВ «Фінансово-інвестиційний Альянс», код ЦП: UA, кількість ЦП 33 000 000,00 шт., форма існування: документарна форма, знерухомлена, за номінальною вартістю 33 000 000,00 грн., балансова вартість: 33 000 000,00 грн.

10.12.2009 було внесено зміни до пункту 1.1. Договору застави, зокрема, змінено розмір процентів, що становить розмір облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентного пункту.

При цьому, пунктами 4.3. Договору застави передбачено, що договір може бути змінено лише за згодою сторін шляхом укладення додаткового договору, що є невід'ємною частиною цього договору.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи, 23.12.2010, 22.01.2013, 01.07.2013, 28.05.2014 між банком та позичальником було укладено договори про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до яких, зокрема, продовжувався строк користування кредитом, до 12.02.2012, 05.07.2013, 29.05.2014, 28.05.2015 відповідно, а також встановлено, що з 16.01.2009 по 27.07.2009 процентна ставка за кредитом на вказаний період встановлюється на рівні 18% річних, а на період з 28.07.2009 по дату погашення кредиту встановлюється у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентного пункту.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що внаслідок внесених додатковими договорами від 12.02.2012, 05.07.2013, 29.05.2014, 28.05.2015 змін до Кредитного договору, збільшився строк надання кредиту, збільшились періоди нарахування процентів річних, збільшено розмір процентних ставок, що не передбачалось умовами договору застави, а також без повідомлення і згоди на такі зміни заставодавця. У зв'язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати договір застави №146/6/АВ-1 від 16.01.2009 припиненим та відсутність права застави.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зокрема, згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, згідно частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб.

Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Водночас, згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, виходячи із вищезазначених норм та відповідно до положень статті 546 Цивільного кодексу України, порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, а відтак правове обґрунтування підстав позову статтею 559 Цивільного кодексу України, якою визначені підстави припинення поруки є безпідставним та необґрунтованими (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.03.2012 у справі № 5023/6981/11).

Згідно пункту 4.2. Договору застави договір набуває чинності з часу перерахування коштів на рахунок позичальника та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до умов пункту 1.4. Договору застави до повного погашення кредиту та процентів за користування ним позивач не має права без відома відповідача відчужувати заставлені прості іменні акції, передавати їх в іншу заставу третій особі.

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними положень пунктів 1.4. та 4.2. Договору застави в судовому порядку.

Згідно з нормами статті 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави;

З огляду на зазначене, оскільки підстави припинення застави, як окремого виду забезпечення виконання зобов'язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін (така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного суду України від 16.10.2012 у справі №3-43гс12).

У матеріалах справи відсутні докази погашення кредиту станом на час розгляду справи в суді, відтак, відсутні докази припинення кредитного договору належним виконанням своїх зобов'язань позичальником.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договором застави №146/6/АВ-1 від 16.01.2009 забезпечено виконання зобов'язання за кредитним договором №146/6 від 16.01.2009 до моменту його повного виконання. Отже, підстави для припинення застави за договором застави відсутні.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що укладення додаткових угод до кредитного договору не збільшує обсяг відповідальності заставодавця, оскільки останній відповідає лише предметом застави - в даному випадку, цінними паперами (стаття 572 Цивільного кодексу України).

Також, судом першої інстанції правомірно відхилені твердження позивача про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація) у відповідності до статті 604 Цивільного кодексу України, внаслідок укладення додаткових договорів до кредитного договору, оскільки новація - це припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами.

Натомість, умови додаткових договорів до кредитного договору не містять положень про припинення зобов'язань сторін за кредитним договором №146/6.

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для визнання застави, яка виникла на підставі Договору застави №146/6/АВ-1 від 16.01.2009, припиненою. Позовні вимоги про визнання Договору застави припиненим та відсутності права застави є такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача та третьої особи в частині пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду, оскільки настання дати повернення кредиту не впливає на повне та фактичне виконання зобов'язань за Кредитним договором №146/6 від 16.01.2009 з чим безпосередньо пов'язано існування застави, яке виникло за договором № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009. До того ж, на день розгляду справи третьою особою повністю не виконані зобов'язання за Кредитним договором №146/6 від 16.01.2009, що, в свою чергу, є підставою для подальшого існування застави цінних паперів, наданих з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором від 16.01.20069 № 146/6.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/28470/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/28470/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/28470/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко