ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
25.04.2016 Справа № 917/157/16
Суддя Тимощенко О.М., розглянувши матеріали справи №917/157/16
про стягнення 428 388,39 грн.
Пунктами 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи.
Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом. Необґрунтоване затягування процесу перешкоджає своєчасному здійсненню правосуддя, що не узгоджується із засадами господарського судочинства.
Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.
Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, винесення у встановленому порядку окремих ухвал (статті 90 Господарського процесуального кодексу України).
Обов'язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена частиною третьою статті 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.
У статті 115 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.
З урахуванням усіх матеріалів справи, суд вважає, що при розгляді справи № 917/157/15 у господарському суді Полтавської області має місце недобросовісне використання позивачем процесуальних прав, наданих сторонам Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно до статті 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя, серед іншого, зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії, витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 08.02.2016 року. Ухвалою від 10.02.2016 року суд порушив провадження у справі та призначив проведення судового засідання на 10.03.2016 року, визнав явку позивача обов'язковою та зобов'язав його надати суду оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви (для огляду в засіданні), провести звірку розрахунків із відповідачем, підписаний сторонами акт звірки надати суду; письмово повідомити про наявність чи відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо предмету спору та інших документів, щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами; документальні докази щодо осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи - позивача без довіреності, письмово повідомити про наявність обмежень щодо представництва діяти від імені юридичної особи - позивача; Статут (копію).
Позивач повноважного представника в судове засідання 10.03.2016 року не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи). Вимог ухвали суду від 10.02.2016 року позивач не виконав. 03.03.2016 року до суду надійшло від позивача клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням всіх повноважних представників позивача у розгляді судових справ, що також призначені на 10.03.2016 року. З огляду на що суд відклав розгляд справи на 31.03.2016 року.
В судовому засіданні 31.03.2016 року представник позивача до початку слухання справи по суті знову заявив усне клопотання про відкладення слухання справи для надання часу сторонами врегулювати даний спір в добровільному порядку. Також представник позивача заявив клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.
Суд задовольнив клопотання представника позивача, продовжив строки розгляду справи на 15 днів та відклав розгляд справи на 25.04.2016 року.
В судове засідання 25.04.2016 року представник позивача не з'явився, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), вимог ухвал суду від 10.02.2016 року та від 31.03.2016 року не виконав, відомостей щодо врегулювання спору в добровільному порядку суду не надав, як не повідомив чи підтримує позивач позовні вимоги.
Господарським судом створені всі необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи в суді, а саме: сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду - ухвали суду по справі направлялась у відповідності до ст. 64 ГПК України.
Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.
Отже, всі перелічені процесуальні дії позивача, вочевидь, спрямовані на штучне затягування судового процесу та суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом впродовж розумного строку. Більше того, вказані дії/бездіяльність позивача у даній справі свідчать про наявність у його діях ознак неповаги до суду.
Згідно з частиною 5 статті 129 Конституції України за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.
У п. 5 п.п. 5.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у будь-яких випадках зловживання сторонами та іншими учасниками судового процесу своїми процесуальними правами всупереч обов'язковості добросовісно користуватися ними господарським судам належить реагувати на відповідні порушення у спосіб, передбачений статтею 90 Господарського процесуального кодексу України, - шляхом винесення окремих ухвал, а за наявності підстав - також і надіслання повідомлень органам внутрішніх справ чи прокуратури.
Відповідно до приписів п. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.
З огляду на вказані порушення, суд приходить до висновку про наявність у діях позивача зловживання своїми процесуальними правами, недоліки у юридичному супроводженні справи в суді та підтримки своїх позовних вимог, що в свою чергу є підставою для прийняття окремої ухвали, якою позивача має бути повідомлено про вказані недоліки, для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86, 90, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
1. Повідомити керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_1" про вказані недоліки для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
2. Про вжиття вказаних заходів повідомити Господарський суд Полтавської області протягом місяця.
3. Окрему ухвалу надіслати керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_1", для розгляду за наявною у матеріалах справи адресою.
Суддя Тимощенко О.М.