ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 922/797/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 93413, АДРЕСА_1, ід. к. НОМЕР_1;

до товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс", 61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19, корпус 2, ;

про стягнення 32 623,19 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (адвокат);

відповідача - не з'явився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" про стягнення 32 623,19 грн., з яких: заборгованість за поставлений товар 31 254,00 грн., інфляційні витрати - 750,10 грн., 3% річних 619,09 грн.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань відповідно до умов договору поставки № 120615 від 12.06.2015 р.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення (№ 007454) про вручення відповідачу ухвали господарського суду Харківської області від 22.03.2016 р. про порушення провадження у даній справі.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" (відповідач, замовник) 12 червня 2015 року було укладено договір поставки № 120615 відповідно до п.1. якого постачальник зобов'язується у відповідності з цим договором поставити і передати у власність замовнику певну продукцію, далі товар, відповідно до Специфікації (додаток № 1), а замовник зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов даного договору.

Пунктом 3, 4, сторони передбачили, що асортимент товару передбачається згідно Специфікації. Постачальник гарантує якість та надійність товару, що постачається.

Відповідно до п. 5 договору, товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 5 діб від дня погодження сторонами заявки замовника. Заявка вважається узгодженою після підписання її обома сторонами. Датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару і підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору. Товар постачається транспортом замовника. Представник замовника при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у рахунку-фактурі і( або накладній), розписатися за отримання.

Згідно п. 6.1 договору, замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації.

Пунктом 7 сторони передбачили, що розрахунки за поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Замовник сплачує постачальнику за товар передплатою у розмірі 100% протягом трьох банківських днів з дня погодження сторонами заявки.

Відповідно до п. п. 8.1-8.2 прийом товару здійснюється замовником при наявності товаро-транспортної накладної. Замовник має право пред'явити постачальнику претензії по кількості на підставі акту приймання товару, і по якості.

Пунктом 10.1 сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 р. або до повного виконання зобов'язань.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, на виконання умов договору сторонами було підписано специфікацію (додаток № 1 до договору № 120615 від 12.06.2015 р.), відповідно до якої сторони передбачили поставку товару:

- щебінь у кількості 60 тон на загальну суму 34 254,00 грн.;

- шлак у кількості 30 тон на загальну суму 14 127,00 грн.

На виконання умов договору поставки № 120615 від 12.06.2015 р. р. позивач на підставі видаткових накладних № 10 від 03.07.2015 р., № 11 від 03.07.2015 р. (копії накладних в матеріалах справи) передав, а відповідач прийняв зазначений у накладних товар на загальну суму 31 254,00 грн. Факт отримання товару підтверджується підписом представника відповідача на зазначених накладних та відтиском печаток сторін.

Також, факт отримання відповідачем зазначеного у видаткових накладних товару підтверджується наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними № 12 від 03.07.2015 р. та № 13 від 03.07.2015 р.

Позивач стверджує, що відповідач своє зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідно до умов укладеного договору поставки не виконав, внаслідок чого йому направлялася вимога про виконання зазначеного зобов'язання, яка була залишена відповідачем без відповіді, у зв'язку з чим станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 100 000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач своє зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідно до умов укладеного договору поставки не виконав, позивач направляв йому вимогу від 08.02.2016 р., в якій просив відповідача сплатити суму заборгованості за договором поставки № 120615 від 12.06.2015 р. у розмірі 31 254,00 грн. протягом 3 банківських днів від дня отримання даної вимоги.

Однак, відповідач вищезазначену вимогу позивача не виконав, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі № 927/1232/13).

Враховуючи вищевикладене, оскільки сторонами в даному договорі не було передбачено порядок здійснення розрахунків за поставлений товар у випадку, коли передоплата здійснена не була, а, як вбачається з наявних в матеріалах справи товаро-транспортних накладних № 12 від 03.07.2015 р. та № 13 від 03.07.2015 р., відповідач отримав поставлений позивачем товар 03.07.2015 р., то в силу ст. 692 ЦК України відповідач зобов'язаний був оплатити отриманий від позивача товар відповідно до видаткових накладних № 10 від 03.07.2015 р., № 11 від 03.07.2015 р. не пізніше наступного дня після отримання товару, тобто 04.07.2015 р.

Отже, зважаючи на вищевикладене, а також те, що відповідач не сплатив отриманий від позивача товар відповідно до умов договору поставки № 120615 від 12.06.2015 р., доказів протилежного суду не надав, він визнається судом таким, що прострочив та неналежним чином виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору поставки № 120615 від 12.06.2015 р.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення 31 254,00 грн. заборгованості за поставлений товар відповідно до умов договору поставки № 120615 від 12.06.2015 р. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 750,10 грн. та 3 % річних у розмірі 619,09 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат, суд зазначає, що останні нараховані позивачем невірно, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню є позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 736,82 грн. за період з 04.07.2015 р. по 29.02.2016 р. Щодо нарахованих позивачем інфляційних витрат у розмірі 13,28 грн., то такі заявлені позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 619,09 грн. за період з 04.07.2015 р. по 29.02.2016 р., заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19, корпус 2, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93413, АДРЕСА_1, ід. к. НОМЕР_1) заборгованість за договором поставки № 120615 від 12.06.2015 р. у розмірі 31 254,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 736,82 грн., 3% річних у розмірі 619,09 грн. та судовий збір у розмірі 1 377,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя Н.А. Новікова