Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

27 квітня 2016 року справа № 927/350/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОМАТОМ

01601, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Д

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Чернігівобленерго

14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40.

Предмет спору: про стягнення 112336,57 грн.

Суддя Скорик Н.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №05/2016 від 30.12.2015 представник

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №28/1767 від 19.04.2016 директор з правової роботи

Товариством з обмеженою відповідальністю Проматом подано позов до публічного акціонерного товариства Чернігівобленерго про стягнення 98556,00 грн заборгованості, 12442,97 грн пені, 489,23 грн інфляційних та 848,37 грн річних за договором поставки №352 від 20.11.2015 року.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечив.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд

Встановив:

Відповідно до ст.. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

20.11.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю Проматом та публічним акціонерним товариством Чернігівобленерго було укладено договір поставки № 352 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця продукцію згідно зі специфікацією, яка після її укладення є невідємною частиною даного договору. Найменування згідно з класифікатором, асортимент, обсяг (кількість), країна-виробник, ціна, технічні та інші вимоги до товару визначаються у специфікації до даного договору. А покупець зобовязується прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість на умовах даного договору (п. 1.1., 1.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно специфікації №1, яка є додатком і невід'ємною частиною спірного договору, на виконання умов вищевказаного договору поставки позивач поставив відповідачу товар, а саме: календар настінний в кількості 1000 штук, про що свідчать заявка № 1 від 20.11.2015, рахунок на оплату №2450 від 20.11.2015 та видаткова накладна № 3336 від 17.12.2015 року на загальну суму 98556,00 грн. (а.с.14-15).

Відповідно до ст.. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається (ст.. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач отримав товар, про що свідчить довіреності №576 від 15.12.2015 на отримання календарів настінних за рахунком №2450 від 20.11.2015.

Відповідно п. 4.1.1., 4.1.2. договору розрахунки між покупцем та постачальником за даним договором здійснюються у наступному порядку : покупець здійснює попередню оплату у розмірі 70% вартості замовленого товару протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту одержання товару покупцем. Отже, відповідач зобовязаний був оплатити вартість товару не пізніше 24.12.2015.

На день винесення рішення судом відповідач не надав доказів сплати 98556,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 98556,00 грн є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 8.4 договору у разі прострочення оплати товару відповідач сплачує позивачу штрафну санкцію у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у цей період.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 12442,97 грн пені за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 25.12.2015 р. по 07.04.2016 р.

Відповідач не надав доказів відсутності своєї вини в несвоєчасній оплаті вартості товару.

За таких обставин, вимоги позивача по стягненню 12442,97 грн пені є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 848,37 грн річних за період з 25.12.2015 по 07.04.2016, включно, та 489,23 грн інфляційних з січня по лютий 2016, включно.

Відповідач не надав доказів сплати даних сум нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що вимоги позивача по стягненню 848,37 грн річних та 489,23 грн інфляційних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549,611,625,627,712 Цивільного кодексу України, ст.. ст.. 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО, код 22815333, 14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ПРОМАТОМ, код 24932636, 01601, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Д, 98556,00 грн. боргу, 12442,97 грн пені, 489,23 грн інфляційних, 848,37 грн річних та 1685,05 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2016.

Суддя Н.О.Скорик