ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/9181/15

За позовом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, м.Запоріжжя

до товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТОР", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, м.Запоріжжя (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТОР", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 2735,45грн. основної заборгованості на підставі укладених між сторонами договору №01-000/6157 від 01.01.2015р. на централізовану охорону Об'єкта технічними засобами централізації з реагуванням наряду міліції ДСО та перезакриттям об'єкту та договору №01-000/6158 від 01.01.2015р. на спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах, з реагуванням наряду міліції ДСО.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 19/1-2551/Рб від 12.10.2015р. ухвалою суду від 21.10.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 09.11.2015р.

09.11.2015р. господарський суд встановив, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2015р. по справі №904/8080/15 товариство з обмеженою відповідальністю "АМСТОР", м. Дніпропетровськ вул. Ленінградська, буд. 27 () визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 16.10.2016р.; ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТОР", м.Дніпропетровськ, вул.Ленінградська, буд.27 () призначено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса для листування: 49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27). Кандидатури арбітражних керуючих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилено. З метою виявлення кредиторів банкрута в порядку ч. 3, 4 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" оприлюднено господарським судом Дніпропетровської області повідомлення про визнання товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТОР", м.Дніпропетровськ, вул.Ленінградська, буд.27 () банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

В постанові господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2015р. по справі №904/8080/15 повідомлено, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом. Заявлення кредиторських вимог в обовязковому порядку здійснюється кредиторами до господарського суду Дніпропетровської області зі сплатою судового збору відповідно до вимог Закону України „Про судовий збір та ліквідатору в порядку ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Після закінчення строку для подання кредиторських вимог, зобов'язано ліквідатора надати господарському суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, письмовий звіт про надіслання всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами в порядку п. 5 ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, скласти реєстр вимог кредиторів та у строк до 17.12.15р. подати на затвердження господарському суду реєстр вимог кредиторів. Судове засідання для розгляду реєстру вимог кредиторів призначено на 17.12.15р. о 10:00, яке відбудеться в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області, зал судового засідання № 3-201. Явку ліквідатора, представників кредиторів у судове засідання визнано обовязковою.

19.10.2015р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача за №24026, що в силу статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є офіційним оприлюдненням зазначеного оголошення.

Враховуючи вищевикладені обставини, господарський суд керуючись положеннями чинного законодавства України зупинив провадження у справі, про що винесено ухвалу від 09.11.2015р.

02.03.2016р. на адресу господарського суду надійшла заява від 16.02.2016р. за вих.№23лк/43/27/1/02-2016 Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області про поновлення провадження у справі, у зв'язку з тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. постанову господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2015р. у справі №904/8080/15 скасовано; провадження у справі №904/8080/15 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" припинено.

Враховуючи, що в період з 29.02.2016р. по 09.03.2016р. суддя Петренко Ігор Васильович знаходився на лікарняному заяву позивача оглянуто 10.03.2016р. та керуючись ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ухвалив поновити провадження у справі №904/9181/15; справу призначити до розгляду в засіданні на 12.04.16р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 17.03.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 15.03.2016р.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 17.03.2016р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 15.03.2016р.

11.04.2016р. представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника.

Інших усних та письмових заяв і клопотань не заявлено.

Господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно заяви про розгляд справи без участі представника позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

На думку суду неявка у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 11.04.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області (далі по тексту - позивач, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "АМСТОР" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір №01-000/6157 на централізовану охорону об'єкта технічними засобами сигналізації, з реагуванням наряду міліції ДСО та перезакриття об'єкту (далі по тексту - договір №01-000/6157 від 01.01.2015р.), відповідно до пункту 2.1 якого виконавець здійснює охорону об'єкта, на якому знаходиться майно замовника, шляхом спостереження за технічними засобами сигналізації, встановлених на об'єкті, та обслуговування сигналізації на ньому, а також у разі необхідності його перезакриття.

Виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним.

Пунктом 3.1 договору №01-000/6157 від 01.01.2015р. визначено, що вартість охоронних послуг за цим договором є договірною і визначається сторонами в розрахунку та протоколі узгодження договірної ціни (додатки №№ 2,3 до договору), які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.3 договору №01-000/6157 від 01.01.2015р. визначено, що оплата за охоронні послуги здійснюється замовником самостійно на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця щомісячно до 05 числа поточного місяця, за реквізитами, вказаними у рахунку на оплату за поточний місяць. Датою оплати вважається дата зарахування коштів замовника на банківський рахунок виконавця.

Оплата витрат за обладнання об'єкту технічними засобами тривожної сигналізації, за її ремонт та за спостереження проводиться замовником у відповідності із затвердженими в установленому порядкурозцінкамии на ці послуги.

Договір укладається терміном на три місяці і набуває чинності з 01.01.2015р. (пункт 13.1 договору №01-000/6157 від 01.01.2015р.).

На виконання умов укладеного між сторонами договору №01-000/6157 від 01.01.2015р. позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 969,45грн., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

- акт №15_УО-05624 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від14.08.2015р. на суму 170,31грн. (а.с.31);

- акт №02_УО-05690 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 327,52грн. (а.с.32);

- акт №03_УО-32275 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 170,30грн. (а.с.33);

- акт №04_УО-06691 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 301,32грн. (а.с.34).

01.01.2015р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області (далі по тексту - позивач, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "АМСТОР" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір №01-000/6158 на спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах, з реагуванням наряду міліції ДСО (далі по тексту - договір №01-000/6158 від 01.01.2015р.), відповідно до пункту 2.1 якого замовник передає, а виконавець приймає під спостереження технічні засоби ручної системи тривожної сигналізації, встановлені на об'єкті, який зазначений у дислокації (Додаток №1), що є невід'ємною частиною договору, та у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації забезпечує реагування наряду міліції ДСО.

Пунктом 3.1 договору №01-000/6158 від 01.01.2015р. визначено, що вартість послуг охорони по договору узгоджується сторонами на підставі дислокації і розрахунку (додатку №1,2) та протоколу узгодження договірної ціни (додатки №3 до договору), які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.3 договору №01-000/6158 від 01.01.2015р. визначено, що оплата за охоронні послуги здійснюється замовником самостійно на умовах попередньої оплати, щомісячно до 05 числа поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця. Датою оплати вважається дата зарахування коштів замовника на банківський рахунок виконавця.

Оплата витрат за обладнання об'єкту технічними засобами тривожної сигналізації, за її ремонт та за спостереження проводиться замовником у відповідності із затвердженими в установленому порядку розцінкамии на ці послуги.

Договір укладається терміном на три місяці і набуває чинності з 01.01.2015р. (пункт 11.1 договору №01-000/6158 від 01.01.2015р.).

На виконання умов укладеного між сторонами договору №01-000/6158 від 01.01.2015р. позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 1766,00грн., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

- акт №02_УО-05689 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 1766,00грн. (а.с.30).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з листом від 09.09.2015р. за вих.№538/9 в якому вказав на необхідність перерахування на розрахунковий рахунок позивача спірної суми.

Відповідач гарантійним листом від 15.09.2015р. за вих.№6 гарантував здійснення оплати до 15.11.2015р.

Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання з оплати спірної заборгованості не виконав позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 2735,45грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем послуг за договорами №01-000/6158 від 01.01.2015р. та №01-000/6157 від 01.01.2015р. підтверджується матеріалами справи, а саме актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (акт №15_УО-05624 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від14.08.2015р. на суму 170,31грн. (а.с.31); акт №02_УО-05690 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 327,52грн. (а.с.32); акт №03_УО-32275 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 170,30грн. (а.с.33); акт №04_УО-06691 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 301,32грн. (а.с.34); акт №02_УО-05689 здачі-приймання робіт (надання послуг) за серпень 2015р. від 31.08.2015р. на суму 1766,00грн. (а.с.30), що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отримані послуги передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пунктів 3.3 договорів №01-000/6158 від 01.01.2015р. та №01-000/6157 від 01.01.2015р., строк оплати послуг отриманих за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися гарантійний лист від 15.09.2015р. за вих.№6 про здійснення оплати за спірними договорами на спірну суму.

Доказів оплати послуг в сумі 2735,45грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1218,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 525, 526, 509, 530, 599, 610, 612, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" (49038, м.Дніпропетровськ, вул.Ленінградська, буд.27; ідентифікаційний код 32123041) на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул.Гаврилова, 3; ідентифікаційний код 08596891) 2735,45грн. (дві тисячі сімсот тридцять п'ять грн. 45 коп.) основної заборгованості; 1218,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.04.2016 року

Суддя ОСОБА_4