УХВАЛА

19.04.2016Справа № 910/25044/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства "Київгаз" на дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві у справі

за позовом державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод"

до публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 1 145 637,90 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ступак Т.О. - представник за довіреністю № Д-10/16 від 19.03.2016 р.;

від ВДВС: Сушко Я.Р. - представник за довіреністю № б/н від 08.02.2016 р.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" до публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 1 145 637,90 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі №910/25044/15 позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Київгаз" на користь державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" основний борг в розмірі 1 050 568 грн. 63 коп. та судовий збір в розмірі 15 758 грн. 25 коп. В іншій частині позову відмовлено.

03.11.2015 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. видано наказ.

30.03.2016 р. до відділу діловодства господарського суду м. Києва від публічного акціонерного товариства "Київгаз" надійшла скарга на дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.03.2016 р. розгляд скарги призначено на 19.04.2016 р.

19.04.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва скаржник подав додаткові пояснення по скарзі.

У судове засідання 19.04.2016 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 31.03.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

Представник скаржника скаргу підтримав, просив суд задовольнити.

Представник ВДВС заперечував проти скарги, просив суд відмовити у задоволені скарги.

Заслухавши представників скаржника, ВДВС та дослідивши наявні докази, суд вважає, що скарга публічного акціонерного товариства "Київгаз" на дії та бездіяльність державного виконавця не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 115 ГПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (в редакції, чинній станом на момент оспорюваної дії).

Скаржник зазначає, що 22 березня 2016 року самостійно сплатив заборгованість та повідомив ВДВС про фактичне добровільне виконання судового наказу № 910/25044/15, а також просив закінчити виконавчі дії. Проте, державним виконавцем Сушко Я.Р. виконавче провадження № 49323034 не закінчено та стягнуто з боржника виконавчий збір при самостійному виконанні наказу від 03.11.2015 р.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права державного виконавця.

З матеріалів по скарзі видно, що постановою від 16.11.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 910/25044/15 від 03.11.2015 р. та зазначено, що боржнику самостійно виконати: 7 днів з моменту отримання постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Державний виконавець 17.11.2015 р. направив публічному акціонерному товариству "Київгаз" постанову про відкриття виконавчого провадження № 49323034, що підтверджується відбитком штампу пошти на конверті відправника (012) та отримана останнім 19.11.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

В строк для самостійного виконання наказу, а саме 26.11.2015 р. боржник не виконав та жодних підтверджень про його виконання до відділу не надав.

В матеріалах справи не містяться доказів стосовно звернення скаржника до державного виконавці із заявами (клопотаннями), висловлювання своїх доводів та міркувань з усіх питань, що виникли в процесі виконавчого провадження № 49323034, надання письмових пояснень, відповідно до положень частини 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», наприклад, про відкладення виконавчого провадження для виконання рішення суду в добровільному порядку.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Стягувач повідомив державного виконавця, що боржник 01.12.2015 р. сплатив йому частину боргу в сумі 66 326,88 грн.

Постановою від 17.03.2016 р. про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, стягнуто з боржника витрати пов'язані з організації та проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн.

Постановою від 17.03.2016 р. про стягнення виконавчого збору, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі106 632,68 грн.

В подальшому, 22.03.2016 р. на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти в сумі 1 100 200,00 грн та 28 березня2016 року державним виконавцем на рахунок стягувача перераховано борг в сумі 1 000 000,00 грн., 100 000,00 грн виконавчого збору на користь держави та 200,00 грн витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою про звільнення коштів боржника з-під арешту від 22.03.2016 р. звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця від 10.03.2016 р. у ВП № 49323034 у межах суми 1 173 159,56 грн. кошти боржника, що містяться на рахунках, що зазначені нижче.

29 березня 2016 року на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти в сумі 4 333, 39 грн, які 11.04.2016 р. перераховано на користь держави у якості виконавчого збору.

31 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку 31.03.2016 р. скасовано постановою про скасування процесуального документу, оскільки у боржника є залишок заборгованості зі сплати виконавчого збору на суму 1 799,29 грн.

Доводи скаржника стосовно, того що державним виконавцем не вчинялися будь-які виконавчі дії з виконання наказу від 03.11.2015 р. спростовуються матеріалами виконавчого провадження № 49323034, з яких видно, що державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника від 10.03.2016 р. та направлена до банківських установ.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2. ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Частина 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 28 «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

Відповідно до п.п. 3.7.1., 3.7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 28.01.2015 р., сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Твердження скаржника відносно того, що державний виконавець повинен виділити постанову про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження судом не приймається до уваги, оскільки, ч. 6 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Скаржником не надано жодних доказів, що державним виконавцем закінчено виконавче провадження № 49323034.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Враховуючи, що рішення є обов'язковим до виконання на всій території України, а скаржник виконав рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 року після спливу строку (26.11.2015 р.), наданого для добровільного виконання рішення суду, та те, що державний виконавець вжив дії спрямовані на примусове виконання рішення, тому скарга публічного акціонерного товариства "Київгаз" на дії, бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Київгаз" на дії, бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відмовити.

Суддя С. М. Мудрий