Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" квітня 2016 р. Справа № 906/323/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 29.03.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №5 від 11.01.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 99909,90 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 8426,57 грн. інфляційних, 81899,22 грн. пені та 9584,11 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 19.04.2016р.

В судовому засіданні від 19.04.2016р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 21.04.2016р.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях частково заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях (а.с. 6,115 т.2).

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (а.с. 57).

Як на підставу звернення з даним клопотанням відповідач зазначає, що є м'ясопереробним підприємством, яке здійснює випуск м'ясо-ковбасних виробів, безпосереднім споживачем яких є населення України.

В зв'язку з кризовими явищами в економіці України, згідно офіційних статистичних даних упала купівельна спроможність населення і відповідно роздрібний товарообіг.

В зв'язку з цим упали об'єми реалізації готової продукції відповідачем. Зазначає, що на даний час відповідачем виробляється лише близько 5%-10% від проектної потужності.

Вказує, що відповідач несе постійні витрати (зарплата, комунальні платежі, плата за енергоносії, орендні платежі тощо). Дані обставини призводять до збиткової діяльності відповідача. Крім того вказує, що має заборгованість перед іншими контрагентами, яка становить 1749579,87грн.

З огляду на викладене, просить суд врахувати вказані обставини та зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник позивача заперечила проти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 97-101 т.2).

Зокрема, зазначає про те, що заборгованість у відповідача за укладеним договором виникла в серпні 2015 року, тобто ще до падіння об'ємів виробництва у відповідача.

Наголошує, що для ТОВ "ОСОБА_3 Трейд" (позивач) дохід від реалізації продукції за весь 2015 рік становив 8515500,00грн., тому законні очікування на вчасне отримання від відповідача оплати по договору, на виконання якого було поставлено товару на суму 2537138,10 грн., це очікування фінансової стабільності та забезпечення більше як 25% свого річного доходу. Затримка у розрахунку відповідачем понесла за собою значні фінансові ризики, втрати від знецінення грошових коштів, що перебували тривалий час у незаконному користуванні відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю " ОСОБА_3 Трейд" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 89 (а.с. 44-46).

За умовами п. 1.1. договору, постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність покупця продукцію (м'ясну сировину, в тому числі але не виключно м'ясо курки, в тому числі охолоджене або глибокої заморозки та ін.) за цінами, визначеними прайс-листом постачальника і зазначеними у видаткових накладних, а покупець зобов'язався приймати продукцію та оплачувати її вартість на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 предметом поставки є продукція, зазначена у Замовленнях покупця, та у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

Пунктом 2.2.1 договору сторони визначили, що продукція поставляється покупцю партіями на підставі замовлень покупця, які подаються факсом, телефонограмою, листом або електронною поштою.

У видаткових накладних зазначається: найменування, кількість та ціна продукції, що повинна поставлятися. Ціна продукції фіксується в Прайс-листі постачальника. Ціна, зазначена у видаткових накладних, повинна відповідати ціні, зазначеній в останньому за датою складення Прайс-листі постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору поставив відповідачу за видатковими накладними: № 1 від 19.03.2015р. товар на загальну суму 173500,00 грн.; № 5 від 24.03.2015р. товар на загальну суму 126655,00грн.; № 6 від 27.03.2015р. товар на загальну суму 157500,00грн.; № 11 від 30.03.2015р. товар на загальну суму 175000,00грн.; № 15 від 07.04.2015р. товар на загальну суму 173768,00грн.; № 22 від 15.04.2015р. товар на загальну суму 174751,50 грн.; № 23 від 17.04.2015р. товар на загальну суму 175000,00 грн.; № 26 від 21.04.2015р. товар на загальну суму 175000,00 грн.; № 29 від 28.04.2015р. товар на загальну суму 159250,00 грн.; № 32 від 05.05.2015р. товар на загальну суму 350000,00 грн.; № 40 від 15.05.2015р. товар на загальну суму 175000,00 грн.; № 47 від 15.06.2015р. товар на загальну суму 157185,60грн.; № 61 від 17.07.2015р. товар на загальну суму 65000,00 грн.; № 65 від 22.07.2015р. товар на загальну суму 164940,00 грн.; № 67 від 27.07.2015р. товар на загальну суму 94688,00 грн.; № 68 від 28.07.2015р. товар на загальну суму 39900,00 грн.

Всього позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 2537138,10грн., що підтверджується вищезазначеними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними та податковими накладними (а.с. 47-95 т.1).

Відповідно до п. 6.4 договору сторони погодили, що оплата вартості поставленої партії продукції повинна бути здійснена покупцем протягом 14 (чотирнадцяти ) календарних днів з моменту отримання продукції на складі покупця та за умови надання постачальником податкової накладної в електронній формі при дотриманні вимог щодо реєстрації такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач оплатив поставлену позивачем продукцію у повному обсязі на суму 2537138,10 грн. (а.с. 96-152 т.1), однак оплату здійснював з прострочкою платежу.

Відповідно до п. 8.6 договору за необґрунтовану відмову від розрахунку за продукцію покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми відмови за кожний день прострочення

На підставі вищевказаного пункту договору за несвоєчасно проведені розрахунки за поставлений товар позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 81899,22 грн. пені.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8426,57 грн. інфляційних та 9584,11 грн. 3 % річних.

Відповідач, згідно умов п. 6.4 договору поставки, вважає, що відлік строку для оплати товару починається в разі виконання двох умов, а саме: поставки продукції та реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної. Відтак відлік строку для оплати товару починається з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі.

Крім того вказує, що позивачем при розрахунку суми інфляційних до уваги взято лише періоди, в яких була інфляція, а періоди, в яких існувала дефляція позивачем не враховані.

Вважає, що строк оплати за видатковою накладною № 23 від 17.04.2015р. настав 05.05.2015р., а не 01.05.2015р., як про це зазначає позивач, оскільки 01.05.2015р. був вихідним днем.

Зауважує, що по видатковій накладній № 68 від 28.07.2015р. позивачем невірно визначено початок нарахування пені та 3% річних, а по видатковим накладним № 23 від 17.04.2015р., № 32 від 05.05.2015р., № 61 від 17.07.2015р. та 68 від 28.07.2015р. позивачем допущено арифметичні помилки.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 89 від 18.03.2015р.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки товару на загальну суму 2537138,10грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Відповідач факт отримання товару на зазначену суму 2537138,10 грн. не оспорив, відтак у останнього виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати отриманого товару.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у п. 6.4 договору сторони визначили порядок та строк розрахунків за отриманий товар, а саме протягом 14 (чотирнадцяти ) календарних днів з моменту отримання продукції на складі покупця та за умови надання постачальником податкової накладної в електронній формі при дотриманні вимог щодо реєстрації такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Матеріали справи містять докази надання постачальником податкової накладної, при цьому суд зауважує, що податкова накладна по кожній з видаткових накладних була надана відповідачу в межах 14 календарних днів, які передбачені умовами договору для оплати отриманого товару.

За таких обставин, з врахуванням п. 6.4 договору у позивача виник обов'язок оплатити поставлений позивачем товар за видатковою накладною № 1 від 19.03.2015р. - до 03.04.2015; № 5 від 24.03.2015р. - до 07.04.2015р.; № 6 від 27.03.2015р. - до 11.04.2015р.; № 11 від 30.03.2015р. - до 14.04.2015р.; № 15 від 07.04.2015р. - до 22.04.2015р.; № 22 від 15.04.2015р.- до 30.04.2015р.; № 23 від 17.04.2015р. - до 02.05.2015р.; № 26 від 21.04.2015р. - до 05.05.2015р.; № 29 від 28.04.2015р.- до 13.05.2015р.; № 32 від 05.05.2015р. - до 20.05.2015р.; № 40 від 15.05.2015р.- до 30.05.2015р.; № 47 від 15.06.2015р. - до 30.06.2015р.; № 61 від 17.07.2016р. - до 01.08.2015р.; № 65 від 22.07.2015р. - до 06.08.2015р.; № 67 від 27.07.2015р. - 11.08.2015р.; № 68 від 28.07.2015р. - до 12.08.2015р.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач поставлений позивачем товар оплатив у повному обсязі, однак з порушенням встановленого договором строку для проведення розрахунків.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Як зазначалось вище пунктом 8.6 договору сторони передбачили, що за необґрунтовану відмову від розрахунку за продукцію покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми відмови за кожний день прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.19-43), пеню заявлено за видатковими накладними:

- № 5 від 24.03.2015р. за 08.04.2015р. на суму заборгованості 40500,00 грн., з 09.04.2015р. на суму заборгованості 500,00грн., які склали 70,69 грн.;

- № 6 від 27.03.2015р. за період з 11.04.2015р. по 13.04.2015р. на суму заборгованості 157500,00грн., за 14.04.2015р. на суму заборгованості 124000,00грн., за 15.04.2015р. на суму заборгованості з 18000,00грн., які склали 1010,14 грн.;

- № 11 від 30.03.2015р. за період з 14.04.2015р. по 15.04.2015р. на суму заборгованості 175000,00грн. , за 16.04.2015р. на суму заборгованості 93000,00грн., з 17.04.2015р. по 19.04.2015р. на суму заборгованості 43000,00грн., які склали 940,27грн.;

- № 22 від 15.04.2015р. за період з 02.05.2015р. по 04.05.2015р. на суму заборгованості 94500,00грн., за 05.05.2015р. на суму заборгованості 44500,00грн., які складають 539,18грн.;

- № 26 від 21.04.2015р. за період 06.05.2015р. на суму заборгованості 169500,00 грн., з 07.05.2015р. по 11.05.2015р. на суму заборгованості 119500,00грн., за 12.05.2015р. на суму заборгованості 69500,00 грн., за 13.05.2015р. на суму заборгованості 19500,00грн., які склали 1407,12 грн.;

- № 29 від 28.04.2015р. за період 13.05.2015р. на суму заборгованості 159250,00 грн., з 14.05.2015р. по 19.05.2015р. на суму заборгованості 78750,00грн., з 20.05.2015р. по 21.05.2015р. на суму заборгованості 38750,00грн., з 22.05.2015р. по 25.05.2015р. на суму заборгованості 8750,00 грн., які склали 1223,42 грн.;

- № 32 від 05.05.2015р. за період з 20.05.2015р. по 25.05.2015р. на суму заборгованості 350000,00 грн., з 26.05.2015р. по 27.05.2015р. на суму заборгованості 333750,00грн., за 28.05.2015р. на суму заборгованості 303750,00грн., з 29.05.2015р. по 01.06.2015р. на суму заборгованості 269750,00грн., з 02.06.2015р. по 03.06.2015р. на суму заборгованості 219750,00грн., з 04.06.2015р. по 09.06.2015р. на суму заборгованості 169750,00 грн., за 10.06.2015р. на суму заборгованості 129750,00грн., з 11.06.2015р. по 17.06.2015р. на суму заборгованості 84750,00грн., з 18.06.2015р. по 30.06.2015р. на суму заборгованості 44750,00грн., з 01.07.2015р. по 13.07.2015р. на суму заборгованості 34750,00грн., з 13.07.2015р. по 15.07.2015р. на суму заборгованості 4750,00грн., яка в сукупності склала 12129,87 грн.;

- № 40 від 15.05.2015р. за період з 30.05.2015р. по 15.07.2015р. на суму заборгованості 175000,00грн., за 16.07.2015р. на суму заборгованості 149750,00грн., з 17.07.2015р. по 19.07.2015р. на суму заборгованості 84750,00грн., за 20.07.2015р. на суму заборгованості 64750,00грн., за 21.07.2015р. на суму заборгованості 14750,00грн., яка в сукупності склала 14315,35 грн.;

- № 47 від 15.06.2015р. за період з 30.06.2015р. по 21.07.2015р. на суму заборгованості 157185,60 грн., за 22.07.2015р. на суму заборгованості 91935,60грн., з 23.07.2015р. по 26.07.2015р. на суму заборгованості 41935,60грн., з 27.07.2015р. по 30.07.2015р. на суму заборгованості 1935,60грн., яка в загальній сумі склала 6124,12 грн.;

- № 61 від 17.07.2015р. за період з 01.08.2015р. по 02.08.2015р. на суму заборгованості 46935,60грн., з 03.08.2015р. по 31.08.2015р. на суму заборгованості 2184,60 грн., яка склала 257,02 грн.;

- № 65 від 22.07.2015р. за період з 06.08.2015р. по 31.08.2015р. на суму заборгованості 164940,00грн., з 01.09.2015р. по 03.09.2015р. на суму заборгованості 102124,10 грн., з 04.06.2015р. по 15.12.2015р. на суму заборгованості 82124,10грн., яка в сукупності склала 18063,67 грн.

- № 67 від 27.07.2015р. за період з 11.08.2015р. по 15.12.2015р. на суму заборгованості 94688,00 грн., з16.12.2015р. по 29.12.2015р. на суму заборгованості 76812,10грн., з 30.12.2015р. по 05.01.2016р. на суму заборгованості 26812,10грн., яка склала 17450,93грн.;

- № 68 від 28.07.2015р. за період з 02.08.2015р. по 05.01.2015р. на суму заборгованості 39900,00грн., яка склала 8312,31 грн.

Загальна сума пені, заявлена позивачем до стягнення за вищевказаними накладними, склала 81899,22 грн.

Перевіривши нарахування пені, судом встановлено, що позивачем допущені помилки, а саме:

- при розрахунку пені за видатковою накладною № 32 від 05.05.2015р. за період прострочення з 01.07.2015р. по 13.07.2015р. на суму заборгованості 34750,00 грн. позивачем неправомірно у період розрахунку включено день оплати - 13.07.2015р.

- при розрахунку пені за видатковою накладною № 40 від 15.05.2015р. допущені арифметичні помилки. Так, за період нарахування пені з 30.06.2015р. по 21.07.2015р. на суму заборгованості 157185,60 грн. позивачем зазначено, що сума пені складає 284,23грн., в той час правомірною сумою за вказаний період є 284,21грн.

- при розрахунку пені за видатковою накладною № 61 від 17.07.2015р. за період з 03.08.2015р. по 31.08.2015р. позивачем неправомірно нараховано пеню на заборгованість 2184,60 грн., в той час як за вказаний період у відповідача існувала заборгованість в сумі 2184,10грн. Таким чином, пеня за вказаний період складає 102,68 грн., а не 102,71грн.;

- при розрахунку пені за видатковою накладною № 67 від 27.07.2015р. за період прострочення з 30.12.2015р. по 05.01.2015р. на суму заборгованості 26812,10грн. позивачем допущено арифметичну помилку, оскільки правомірно заявленою сумою за вказаний період за обрахунком суду є 225,81 грн., а не 226,25 грн., як зазначено позивачем;

- при обрахунку пені за видатковою накладною № 68 від 28.07.2015р. позивачем невірно визначено період нарахування - з 02.08.2015р., в той час, як судом встановлено, що простроченою заборгованість по зазначеній накладній є з 12.08.2015р. За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені по зазначеній накладній за період з 12.08.2015р. по 05.01.2016р. на суму заборгованості 39900,00грн., яка складає 7655,77 грн.

Таким чином, вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до умов договору та чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 81185,08грн.

В частині стягнення 714,14 грн. пені (81899,22 грн. - 81185,08грн.) суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 81185,08 грн. пені, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити її розмір до 30000,00грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання зменшення розміру пені, суд врахував загальну економічну ситуацію в країні та високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни та бере до уваги майновий стан відповідача та позивача.

Так, відповідно до звітів про фінансові результати та балансу підприємства за 2015рік, відповідач має збитки у загальному розмірі 19048460 грн.(а.с. 59-60 т.2). Разом з цим позивачем не доведено збитковість підприємства. Заперечуючи проти зменшення розміру пені позивач лише припускав, що несвоєчасні розрахунки відповідачем могли призвести до збитковості.

Суд враховує, пояснення позивача щодо того, що у позивача порівняно з червнем - вереснем 2015 року та жовтнем 2015 року - березнем 2016 року впали обсяги виробництва з 300-400 тонн до 100-200 тонн відповідно, що призводить до зменшення прибутку підприємства відповідача. Вказане підтверджується статистичними даними відповідача (а.с. 63-83 т.2).

Крім того, суд також взяв до уваги той факт, що у судових інстанціях та в порядку претензійно-правової роботи розглядається питання про стягнення з відповідача заборгованості на користь інших контрагентів в сумі 1749579,87грн.

Разом з тим, при зменшенні розміру пені, судом також враховано, що на день звернення до суду заборгованість по основному боргу з боку відповідача погашена у повному обсязі. До того ж, позивачем не заявлялось про понесені збитки, в результаті неналежного виконання з боку відповідача зобов'язань за договором.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього, ступінь вини останнього, відсутність тяжких наслідків для позивача порушенням відповідачем зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір пені до 30000,00 грн.

Стягнення правомірно заявленої неустойки в сумі 30000,00грн. та задоволення позовних вимог в частині, трьох процентів річних та інфляційних суд вважає достатнім для забезпечення права позивача на компенсацію за затримку відповідачем оплати отриманого товару.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 9484,11 грн. 3 % річних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с 19-43) вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за аналогічні періоди й на суму заборгованості, що й при нарахуванні пені.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивачем при розрахунку допущено аналогічний помилки, що й при нарахуванні пені. За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, виходячи з вихідних даних позивача, враховуючи дату виникнення прострочки в оплаті та дати здійснення відповідних проплач відповідачем, які склали 4547,87грн., є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню.

В частині стягнення 5036,24 грн. 3% річних (9584,11грн. - 4547,87 грн.) суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних (а.с. 27) судом встановлено, що інфляційні нарахування позивачем заявлено за наступні періоди:

- за видатковою накладною № 29 від 28.04.2015р. інфляційні заявлено за травень 2015 року на суму заборгованості 78750,00грн., які склали 1732,50грн.;

- за видатковою накладною № 32 від 05.05.2015р. інфляційні заявлено за червень 2015р. на суму заборгованості 84750,00 грн., які склали 339,00грн.;

- за видатковою накладною № 40 від 15.05.2015р. інфляційні заявлено за червень 2015 року на суму заборгованості 175000,00грн., які склали 700,00грн.;

- за видатковою накладною № 65 від 22.07.2015р. інфляційні заявлено за вересень-листопад 2015р. на суму заборгованості 82124,10 грн., які склали 2455,10грн.;

- за видатковою накладною № 67 від 27.07.2015р. інфляційні заявлено за період серпень листопад 2015р. на суму заборгованості 94688,00 грн., які склали 2050,55грн.;

- за видатковою накладною № 68 від 28.07.2015р. інфляційні заявлено за період серпень-грудень 2015р. на суму заборгованості 39900,00 грн., які склали 1149,42 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних, суд дійшов до висновку, що позивачем при їх обрахунку допущено помилки, а саме:

- при обрахунку інфляційних за видатковою накладною № 29 від 28.04.2015р. інфляційні заявлено за травень 2015 року на суму заборгованості 78750,00грн., яка існувала у травні 2015 року з 14.05.2015р. по 19.05.2015р. При цьому заборгованість за вказаною видатковою накладною була погашена у повному обсязі 26.05.2015р., тобто в місяці в якому виникло прострочення в оплаті.

Суд звертає увагу позивача , що відповідно до п. 3.1. Постанови ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція

За таких обставин, враховуючи, що заборгованість по видатковій накладній № 29 від 28.04.2015р. виникла з 13.05.015р. та була погашена в повному обсязі 26.05.2015р., тобто в цьому ж місяці, враховуючи рекомендації ВГСУ, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно заявлено інфляційні по вищевказаній накладній.

- при обрахунку інфляційних за видатковою накладною № 32 від 05.05.2015р. за червень 2015р. на суму заборгованості 84750,00 грн. позивачем також неправомірно заявлено інфляційні на суму заборгованості 84750,00грн., оскільки як встановлено судом та не заперечується позивачем станом на останній день червня 2015р. за вказаною видатковою накладною у відповідача існувала заборгованість в сумі 44750,00грн. Таким чином суд здійснив власний розрахунок інфляційних за червень 2015 року на суму заборгованості 44750,00грн., які складають 179,00 грн. та є правомірними.

Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних за видатковими накладними № 40 від 15.05.2015р., № 65 від 22.07.2015р., № 67 від 27.07.2015р,, № 68 від 28.07.2015р., суд дійшов висновку, що за заявлені позивачем періоди інфляційні заявлено правомірно, сума є арифметично вірною.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних є правомірною, заявленою у відповідності до умов чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 6534,07грн.

В частині стягнення 1892,50грн. інфляційних (8426,57 грн. - 6534,07 грн.) суд відмовляє за безпідставністю.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не враховано дефляцію, то суд зазначає, що у період, визначений позивачем для нарахування інфляційних, а саме травень 2015р., червень 2015 року, серпень - грудень 2015 року при обрахунку інфляційних позивачем враховувалась як інфляція так і дефляція.

Що стосується заперечень відповідача, з приводу того, що строк оплати настає з моменту реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі, то суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки в договорі сторонами обумовлено строк оплати на протязі 14 календарних днів саме з моменту поставки товари, але при умові, що в даний термін продавцем будуть в Єдиному реєстрі зареєстровані податкові накладні на отриманий товар. Тому визначальним є факт отримання товару, а не факт реєстрації податкової накладної.

Судом досліджено, що податкові накладні по кожній видатковій накладній були зареєстровані протягом часу, наданого відповідачу для оплати товару.

Суд звертає увагу відповідача, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто податкова накладна є підставою для виникнення податкового зобов'язання, в той час як видаткові накладні у даному випадку є первинними документами, які підтверджують виникнення у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем і строк такого виконання обумовлений в договорі та становить 14 календарних днів з моменту поставки.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 41081,94 грн., з яких 30000,00 грн. пеня, 4547,87 грн. 3 % річних та 6534,07 грн. інфляційних.

В частині стягнення 51899,22 грн. пені, 5036,24 грн. 3% річних та 1892,50 грн. інфляційних суд відмовляє.

В частині стягнення 51185,08 грн. пені су

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, в частині обгрунтовано заявленої пені, але зменшеної за рішенням суду, судовий збір покладається на відповідача.

Водночас, ухвалою господарського суду, враховуючи факт надмірної сплати судового збору та відповідне клопотання позивача, позивачу з Державного бюджету України слід повернути 2742,80 грн. грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 293 від 07.12.2015р.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Білопільська, буд.131, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" (03148, м.Київ, вул. Василя Верховинця, буд.12, )

- 30000,00 грн. пені;

- 4547,87 грн. 3 % річних;

- 6534,07 грн. інфляційних;

- 1384,01грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Ухвалою господарського суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" (03148, м.Київ, вул. Василя Верховинця, буд.12, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2742,78 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 293 від 07.12.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.04.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (згідно заяви ) (рек. з повід)

3- відповідачу (згідно заяви)(рек. з повід.)