РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/5000/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/5000/16

за позовом Київської міської клінічної лікарні № 17;

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних

випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві;

про стягнення 12 339,74 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Сорокопуд О.П., довіреність б/н від 14.01.2016р.;

від відповідача: Маляренко С.О., довіреність № 23-01 від 01.04.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Київська міська клінічна лікарня № 17 (надалі - позивач) з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві (надалі - відповідач) про стягнення 12 339,74 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час виконання договірних зобов'язань за договором № 79М щодо відшкодування витрат за лікування потерпілих унаслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у закладах охорони здоров'я від 01.11.2012р., відповідач в порушення умов п.3.1.1 та 4.3 договору не доплатив кошти, які забезпечені бюджетним (місцевим) асигнуванням у розмірі 12 339,74 грн., що становить вартість всіх витратних медикаментів та витратних матеріалів згідно історій хвороб потерпілих.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/5000/16 та призначено її розгляд на 14.04.2016р.

07.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

12.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

14.04.2016р. через відділ діловодства суду представника позивача отримано заяву про долучення додаткових документів до справи.

Присутній в судовому засіданні 14.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2012р. між позивачем (за договором - виконавець) та Управлінням дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві (правонаступником якого є відповідач, за договором - замовник) було укладено договір № 79М щодо відшкодування витрат за лікування потерпілих унаслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у закладах охорони здоров'я, предметом якого за умовами п.1.1 є відшкодування замовником витрат за лікування потерпілих унаслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

Відповідно до п.1.2 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання щодо проведення цілеспрямованого лікування потерпілих від травм на виробництві та профзахворювань в стаціонарних відділеннях лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим дотриманням вимог чинних нормативно-правових актів, що регламентують діяльність лікувально-профілактичних закладів.

Умовами п.3.4.2 договору визначено право позивача отримувати відшкодування за надані послуги по проведенню лікування відповідно до умов договору.

Вартість лікування, наданого за цим договором потерпілим, встановлюється та узгоджується в кожному конкретному випадку на підставі Акту приймання-передачі (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору, відповідач відшкодовує вартість медичних послуг на підставі наданих позивачем рахунку та акту приймання-передачі на кожного потерпілого.

Згідно з п.3.1.1 договору, відповідач зобов'язаний відшкодовувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого за прямими наслідками травми на виробництві або наслідками професійного захворювання (основний діагноз та його ускладнення) у порядку, передбаченому цим договором.

Як зазначає позивач, при проведенні співробітниками лікарні аналізу виконання договірних зобов'язань, було виявлено, що в рахунку-фактурі зазначалися тільки кошти, які не забезпечені бюджетним (місцевим) асигнуванням, що суперечить умовам п.3.1.1 та п.4.3 договору, хоча в актах виконаних робіт враховувалися всі витрати лікарні за період лікування 2013-2015 роки потерпілих. Позивач зазначає, що сума коштів, які забезпечені бюджетним (місцевим) асигнуванням, і яку необхідно доплатити відповідачу складає 12 339,74 грн., яка розраховувалась як сума всіх витратних медикаментів та витратних матеріалів згідно історій хвороб потерпілих.

Позивач звертався до відповідача з листом вих. № 205 від 07.12.2015р. з проханням доплатити кошти в сумі 12 339,74 грн., однак відповідач вказані кошти відмовився сплатити.

У зв'язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача 12 339,74 грн. витрат за лікування потерпілих унаслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

18.01.2016р. Державною фінансовою інспекцією в місті Києві проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Київської міської клінічної лікарні № 17 за період з 01.04.2010р. по 01.12.2015р., якою встановлено, що внаслідок невиконання належним чином зобов'язань, зокрема, за договором № 79М від 01.11.2012р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12 339,74 грн., що було встановлено інспекцією шляхом звіряння сум послуг згідно актів виконаних робіт та сум послуг згідно пред'явлених рахунків-фактур, про що інспекцією складено акт № 05-30/28 від 18.01.2016р.

Під час проведення перевірки, фінансовою інспекцією було виявлено розбіжність між вартістю фактично понесених позивачем витрат, виставлених до оплати, пов'язаних з лікуванням потерпілих за прямими наслідками травми на виробництві або наслідками професійного захворювання, та внаслідок чого, позивачем, за рахунок коштів загального фонду покрито вартість використаних медикаментів та витратних матеріалів на загальну суму 12 339,74 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілого, у розмірі 12 339,74 грн.

Умовами п.3.3.6 договору передбачено обов'язок позивача за результатами проведеного лікування, після його закінчення, протягом 10 робочих днів, надавати відповідачу рахунок та акти приймання-передачі на кожного потерпілого.

30.12.2015р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони виклали п.3.3.6 договору в наступній редакції:

« 3.3.6 за результатами проведеного лікування, після його закінчення, надавати замовнику рахунок та акти приймання-передачі на кожного потерпілого».

За умовами п.3.3.7 договору, позивач несе повну відповідальність за відповідність витрат згідно з виставленим рахунком та актом приймання-передачі, фактичними витратами, пов'язаними з лікуванням потерпілих.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що протягом 2012-2015 років відповідач здійснював оплату вартості лікування потерпілих належним чином та у повному обсязі, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти звірки за лікування хворих, що отримали травму на виробництві, підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача згідно з актами виконаних робіт, копії яких також містяться в матеріалах справи.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд соціального страхування України зобов'язаний укладати угоди з лікувально-профілактичними закладами та окремими лікарями на обслуговування потерпілих на виробництві, а також угоди із санаторно-курортними закладами для обслуговування застрахованих осіб, що направляються безпосередньо із стаціонару лікувального закладу до реабілітаційних відділень.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд не може розцінювати акт № 05-30/28 від 18.01.2016р. належними та допустимими доказами факту недоплати відповідачем витрат на лікування у розмірі 12 339,74 грн., оскільки між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, які встановлюють умови та порядок відшкодування витрат на лікування.

Крім того, за умовами п. 3.3.7 договору, позивач несе повну відповідальність за відповідність витрат згідно з виставленим рахунком та актом приймання-передачі, фактичними витратами, пов'язаними з лікуванням потерпілих.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, уклавши вказаний договір, позивач та відповідач реалізували своє право на вільний вступ у договірні відносини, вибір контрагента, визначення умов договору та встановлення його змісту.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, договір № 79М від 01.11.2012р. сторонами виконано повністю, послуги за період з 01.04.2010р. по 01.12.2015р. надані та оплачені, жодних претензій та зауважень зі сторони замовника виконавцю заявлено не було. Надані відповідачу рахунки оплачені останнім у повному обсязі. Відповідно до актів виконаних робіт, які надавались позивачем відповідачу, та підписані сторонами, витрати на медикаменти, що були придбані за кошти загального фонду, не включались позивачем до рахунків-фактур на оплату за лікування потерпілих. До рахунків включались лише суми фактичних витрат позивача за консультації, аналізи, обстеження та процедури, які надавались потерпілим, а також суми витрат позивача за придбання медикаментів та витратних матеріалів, що були придбані за кошти спеціального фонду.

Таким чином, в силу положень пункту 3.3.7 спірного договору, відповідальність за відповідність витрат згідно з виставленим рахунком та актом приймання-передачі, фактичними витратами, пов'язаними з лікуванням потерпілих, покладається саме на позивача. Тобто, недоплата витрат на лікування у розмірі 12 339,74 грн., встановлена актом Державної фінансової інспекції в місті Києві № 05-30/28 від 18.01.2016р. є відповідальністю самого позивача.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтверджують належними і допустимими доказами, а відтак задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 19.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов