ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Справа № 19/49-10
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Білошкап О.В.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу ліквідатора Фермерського господарства "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича
на ухвалугосподарського суду Сумської області від 19.10.2015
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015
у справі № 19/49-10 господарського суду Сумської області
за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6
доФермерського господарства "Садко Р.І."
проБанкрутство
за участю представників сторін: ОСОБА_7 - представник Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6; ОСОБА_8 - представник ліквідатора Фермерського господарства "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича; ОСОБА_12, ОСОБА_10 - представники ОСОБА_11.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.10.2015 у справі № 19/49-10 (суддя Костенко Л.А.) в задоволенні заяви ліквідатора Фермерського господарства "Садко Р.І." (далі - ФГ "Садко Р.І.") № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, що укладені між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 19/49-10 (головуючий суддя: Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.) апеляційну скаргу ФГ "Садко Р.І." в особі ліквідатора Чупруна Євгенія Вікторовича залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 у справі № 19/49-10 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ліквідатор ФГ "Садко Р.І." арбітражний керуючий Чупрун Є.В. звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просив ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 19/49-10 скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора ФГ "Садко Р.І." № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 та визнати недійсними договір купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоду про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ч. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України та ст.ст. 36, 43 ГПК України.

Переглянувши у касаційному порядку прийняті у даній справі судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Сумської області від 12.05.2010 за заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 порушено провадження у справі № 19/49-10 про банкрутство ФГ "Садко Р.І.

Постановою господарського суду Сумської області від 28.04.2011 у справі № 19/49-10 боржника - ФГ "Садко Р.І." визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В.

В жовтні 2014 року до господарського суду надійшла заява ліквідатора Чупруна Є.В. № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11

У листопаді 2014 року ліквідатор направив господарському суду заяву № 02-01/19/49-10/356 від 16.10.2014 про зміну підстав визнання договорів недійсними за заявою від 16.10.2014 № 02-01/19/49-10/1303.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2015 у справі № 19/49-10, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015, в задоволенні заяви № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 ліквідатора ФГ "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування, який був укладений 26.12.2009 між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, та угоди про залік зустрічних грошових вимог, укладеної 22.01.2010 між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015 у справі № 19/49-10 ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 у справі № 19/49-10 скасовано, справу № 19/49-10 передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст.ст. 43, 84 ГПК України, не надали належної правової оцінки змісту заяви ліквідатора банкрута Чупруна Є.В. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними, а саме, не з'ясували та не надали правового аналізу підставі, згідно ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, та мотивам звернення ліквідатора із заявою про визнання недійсними договору купівлі продажу та угоди про залік зустрічних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи в судовому засіданні.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 на підставі вимог ч. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України, в зв'язку із відсутністю спрямованості укладених угод на настання реальних правових наслідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ліквідатора ФГ "Садко Р.І." № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, що укладені між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, встановив, що 26.12.2009 між ФГ "Садко Р.І." (продавець) та ОСОБА_11 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого продавець оплатно на умовах даного договору передає у власність покупця належний йому зернозбиральний комбайн Case IH 2388 серія HAJ 304158, жатку зернову Case серія CBJ 043445, теліжку для жатки Case та відповідні реєстраційні та технічні документи на вищевказане майно (т.4, а.с. 119).

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009 ФГ "Садко Р.І." передано ОСОБА_11 зернозбиральний комбайн Case 2388, а також устаткування до нього (т.4, а.с. 118).

22.01.2010 між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 укладено угоду про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до умов якої зобов'язання ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу від 26.12.2009 були припинені повністю в рахунок погашення заборгованості ФГ "Садко Р.І." за кредитним договором та договором про сумісну діяльність (т.4, а.с. 117).

Ліквідатор ФГ "Садко Р.І." в заяві про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, посилаючись на положення п. 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI), зазначає, що угоди, укладені боржником - Фермерським господарством "Садко Р.І." з ОСОБА_11, надали перевагу одному кредитору перед іншими.

Крім того, ліквідатор вказує, що в порушення п. 5 ст. 203 ЦК України договір купівлі-продажу від 26.12.2009 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки постановою Сумського районного суду у справі № 4-1/2009 від 04.01.2010 року на підставі подання слідчого Сумського РВ УМВС України в Сумській області було встановлено, що в січні-лютому 2009 року комбайн САSЕ ІН 2388 серія НОМЕР_1 було відібрано у незаконне володіння, таким чином, комбайн було викрадено раніше моменту укладення договору купівлі-продажу.

Також, ліквідатор наголошує, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2010 р. по справі №2-2227/10, було затверджено мирову угоду між Фермерським господарством "Садко Р.І." та ОСОБА_11, за якою перший передав другому в рахунок погашення стягнення заборгованості в сумі 1 221 767 грн. комбайн САSЕ ІН 2388 серія НОМЕР_1, жатку зернову САSЕ серія CBJ 043445, теліжку для жатки САSЕ та відповідні реєстраційні та технічні документи на вищезазначене майно, яке належало Садко Р.І. на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.04.2014 у справі № 2-2227/10 було скасовано ухвалу Ковпаківського райсуду м. Сум про закриття справи у зв'язку з затвердженням мирової угоди у справі №2-2227/10 від 22.01.2010, справу направлено на новий розгляд до Ковпаківського райсуду м. Сум.

Ліквідатор зазначає, що у зв'язку із скасуванням ухвали Ковпаківського райсуду м. Суми у справі №2-2227/10 від 22.01.2010 р., якою затверджено мирову угоду, право власності на комбайн САSЕ ІН 2388 серія НОМЕР_1, жатку зернову САSЕ серія СВ.ГО43445 фактично знову визнано за Фермерським господарством "Садко Р.І.". Тому дане майно підлягає включенню до ліквідаційної маси боржника, а договір купівлі-продажу від 26.12.2009 та угода про залік зустрічних вимог від 22.01.2010 мають бути визнані недійсними.

Також, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 19.10.2015 зазначено, що в додаткових поясненнях від 17.09.2015 (а.с. 207 т. 5) ліквідатор зазначає що норми частини 11 статті 17 Закону про банкрутство є спеціальними та безпосередньо пов'язаними з відносинами неспроможності (банкрутства), тому вони надають можливість визнати у справі про банкрутство таку угоду недійсною як у процедурі санації, так і у процедурі ліквідації боржника.

У заяві про зміну підстав для визнання договорів недійсними ліквідатор посилається на підставу, передбачену ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, а саме: угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою і надає перевагу одному кредитору перед іншими.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 19.10.2015 мотивована тим, що, як встановлено господарським судом із матеріалів справи, розрахунок за майно, яке передано ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2009, проведено на підставі угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 22.01.2010 укладеної між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11

Відповідно до п. 1.4 спірного договору купівлі-продажу від 26.12.2009 вартість комбайну з устаткуванням становить 1 221 765 грн.

Як зазначено в угоді про залік зустрічних грошових вимог, борг ОСОБА_11 перед ФГ "Садко Р.І." складає 1 221 765,00 грн.

Зобов'язання ФГ "Садко Р.І." перед ОСОБА_11 виникли на підставі договору про зворотну фінансову допомогу №15/07/08 від 15.07.2008 та з підстав погашення ОСОБА_11 боргу ФГ "Садко Р.І." перед ПАТ КБ "Приват Банк". Зокрема, 960 350, 00 грн по договору про фінансову допомогу та 261 417, 00 грн - суми сплачені ОСОБА_11 в рахунок погашення боргу ФГ "Садко Р.І." перед ПАТ КБ "Приват Банк" по кредитному договору, який укладено між ФГ "Садко Р.І." та ПАТ КБ "Приват Банк".

Факт отримання ФГ "Садко Р.І." коштів від ОСОБА_11 по договору про зворотну фінансову допомогу у розмірі 960 350 грн. 00 коп. підтверджено банківською квитанцією на внесення готівкових коштів від 15.07.2008 на суму 630 000, 00 грн. та прибутковим касовим ордером ФГ "Садко Р.І." №20 від 01.08.2008 на суму 330 350, 00 грн.

Факт виконання ОСОБА_11 грошових зобов'язань ФГ "Садко Р.І." по поверненню кредиту та оплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором підтверджують: на суму 39831 грн. 16 коп. - квитанція на внесення коштів від 17 серпня 2009 року; на суму 51529 грн. 40 коп. - квитанція на внесення коштів від 20 жовтня 2009 року; на суму 51289 грн. 00 коп. - платіжне доручення № від 15 грудня 2009 року; на суму 118 767 грн. 44 коп. - квитанція на внесення коштів від 21 грудня 2009 року (а.с.135-138 т. 4).

Отже, враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані угоди не є довгостроковими та виконані в повному обсязі до порушення провадження у справі про банкрутство.

Також, господарський суд, керуючись вимогами ст.ст. 203, 215, 640 ЦК України, із матеріалів справи встановив, що відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу від 26.12.2009 передача комбайна з устаткуванням від продавця до покупця здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що право власності на комбайн з устаткуванням виникає у покупця з моменту підписання даного договору, а саме 26.12.2009.

Договір купівлі-продажу від 26.12.2009 підписаний особисто ОСОБА_11 та Садко Р.І. від імені Фермерського господарства "Садко Р.І.", а також скріплений печаткою фермерського господарства.

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009, скріпленого підписами сторін укладеного договору купівлі-продажу, що також не заперечується сторонами спірного договору, ФГ "Садко Р.І." передано ОСОБА_11 зернозбиральний комбайн САSЕ 2388, а також устаткування до нього (т. 4, а.с. 118).

Із наданого представником ОСОБА_11 господарському суду рішення Сумського районного суду від 19.06.2015 у справі № 587/1172/14-ц, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 19.10.2015 встановлено:

"Сумським районним судом встановлено, що 15 липня 2008 року між позивачем - ОСОБА_11 та ФГ "Садко Р.І." укладено договір про сумісну діяльність. Предметом договору визначене придбання зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388 вартістю 1170000, 00 грн., візка жатки вартістю 25005, 00 грн., надання послуг зі збирання зернових культур. Пунктом 6.1 Договору сторони обумовили внести: ОСОБА_11 - 730000, 00 грн., ФГ "Садко Р.І." - 380000, 00 грн.

15 липня 2008 року між цими ж сторонами був укладений договір про зворотну фінансову допомогу, на підставі якого ОСОБА_11 надає ФГ "Садко Р.І." позику в сумі 960 350,00 грн. терміном на 360 днів. (а.с.6). Вказані кошти були перераховані на особовий рахунок ФГ "Садко Р.І.".

Крім того, ОСОБА_11 здійснені платежі за кредитним договором між ФГ "Садко Р.І." та ЗАТ КБ "Приват Банк", за яким зернозбиральний комбайн перебував у заставі. Заборгованість по даному кредитному договору перед ПАТ "Приват Банк" відсутня.

26 грудня 2009 року між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 укладений договір купівлі - продажу зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388, 2008 року випуску, та устаткування до нього: жатки зернової САSЕ, теліжки до жатки САSЕ за суму 1221765, 00 грн. 27 грудня 2009 року комбайн з устаткуванням було передано покупцеві ОСОБА_11 відповідно до акту приймання-передачі.

22 січня 2010 року між ОСОБА_11. та ФГ "Садко Р.І." укладена угода про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до якої борг ФГ "Садко Р.І." перед ОСОБА_11 у сумі 1221767, 00 грн. за договором про сумісну діяльність та борг ОСОБА_11 перед ФГ "Садко Р.І." у цій же сумі на підставі договору купівлі-продажу комбайну з устаткуванням підлягають взаємному заліку і зобов'язання сторін по оплаті одна перед одною припиняються повністю.

Державна реєстрація спірного майна за заявами голови ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 здійснена за ОСОБА_11 25 жовтня та 29 жовтня 2012 року відповідно.

Згідно п. 5.5 Статуту ФГ "Садко Р.І." 2007 року, повноваження щодо володіння, користування та розпорядження майном товариства має голова господарства - його засновник Садко Р.І. (а.с.17-20 т. 6)".

Враховуючи зазначене рішення Сумського районного суду від 19.06.2015 у справ № 587/1172/14-ц, керуючись вимогами ст. 35 ГПК України, господарський суд при розгляді заяви ліквідатора у даній справі вважав доведеним, зокрема, факт наявності оспорюваного договору купівлі продажу від 26.12.2009.

Крім того, господарським судом в оскаржуваній ухвалі від 19.10.2015 встановлено, що в рахунок оплати отриманого майна ОСОБА_11 було зараховано грошове зобов'язання ФГ "Садко Р.І." перед ним в розмірі 1 221 765,00 грн. на підставі угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010.

ОСОБА_11 здійснено реєстрацію майна, яке є предметом спірного договору, в органах державного технічного нагляду, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серія НОМЕР_2 (т.4, а.с. 141).

Також, з матеріалів справи, зокрема з витягу від 22.07.2014 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, судом першої інстанції встановлено, що обтяження рухомого майна боржника на день укладення 26.12.2009 спірного договору були відсутні (а.с.230-231 т. 4).

21.12.2009 Сумська філія "Приват Банк" листом за №08.0.0.7-05/3727 повідомив про повний розрахунок ФГ "Садко Р.І." перед банком по зобов'язанню згідно кредитного договору №144-а від 04.08.2008 (а.с. 180 т. 5).

Враховуючи все вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_11 та ФГ "Садко Р.І." свідчать про спрямованість волевиявлення обох сторін на укладення договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням до нього та реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також виконання сторонами умов спірного договору, зокрема, на підставі укладеної угоди про зарахування зустрічної однорідної вимоги від 22.01.2010.

Щодо підстав визнання угод боржника недійсними, визначених в ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, суд першої інстанції зазначив, що правила ст. 17 Закону про банкрутство, в т. ч. частини 11 цієї статті, належить застосовувати з поправкою на процедуру ліквідації, тобто, предметом розгляду в процедурі банкрутства є угода яка укладена боржником з окремим кредитором або іншою особою протягом шести місяців, що передували прийняттю постанови про визнання боржника банкрутом.

Господарським судом встановлено, що спірний договір до перелічених угод не відноситься, зокрема, він не є угодою, яка укладена боржником з заінтересованою особою і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частини (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 19.10.2015 дійшов висновку, що даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки жодна із вимог, визначених ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, не підтверджується матеріалами справи.

Заяву ОСОБА_11 про застування строку позовної давності (а.с. 142 т. 4) господарський суд не задовольнив, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а надані ліквідатором докази та пояснення підтверджують те, що ним не був пропущений строк для звернення до суду з заявою.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 30.11.2015 погодився із висновками суду першої інстанції, що рішення Сумського районного суду від 19.06.2015 у справ № 587/1172/14-ц, згідно вимог ст. 35 ГПК України, підтверджує факт наявності оспорюваного договору купівлі продажу від 26.12.2009.

Також колегія суддів апеляційної інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 203, 215, 640 ЦК України, погодилась із висновками господарського суду, що дії ОСОБА_11 та ФГ "Садко Р.І." свідчать про спрямованість волевиявлення обох сторін на укладення договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням до нього та реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також виконання сторонами умов спірного договору, зокрема, на підставі укладеної угоди про зарахування зустрічної однорідної вимоги від 22.01.2010.

Судом другої інстанції зазначено, що матеріали справи спростовують твердження заявника апеляційної скарги - ліквідатора ФГ "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про неможливість фактичної передачі зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388, 2008 року випуску, та устаткування до нього: жатки зернової САSЕ, теліжки до жатки САSЕ за спірним договором, оскільки у ФГ "Садко Р.І." були достатні права та підстави (він був власником майна) для укладення договору купівлі-продажу від 26 грудня 2009 року між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11

Щодо вимог ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що погоджується з твердженням ліквідатора, що у даному випадку, у розумінні вимог ч. 11 статті 17 Закону про банкрутство, ОСОБА_11 є іншою особою, з якою боржником укладена угода.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний договір до перелічених угод відповідно до ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство не відноситься, зокрема, він не є угодою, яка укладена боржником із заінтересованою особою, в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частини (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника.

Жодна з вищезазначених законодавчих вимог не підтверджується матеріалами справи, тому, на думку суду другої інстанції, даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним на підставі ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство.

Щодо заяви ОСОБА_11 про застування строку позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновком суду першої інстанції про відмову в її задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а надані в даному випадку ліквідатором докази та пояснення підтверджують той факт, що ним не пропущений строк для звернення до суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в даному випадку ухвала суду першої інстанції від 19.10.2015 та постанова суду апеляційної інстанції від 30.11.2015 прийняті із порушенням норм процесуального права, що згідно вимог ст. 111-10 ГПК України є підставою для їх скасування, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, в жовтні 2014 року до господарського суду надійшла заява ліквідатора Чупруна Є.В. № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11

У листопаді 2014 року ліквідатор направив господарському суду заяву № 02-01/19/49-10/356 від 16.10.2014 про зміну підстав визнання договорів недійсними за заявою від 16.10.2014 № 02-01/19/49-10/1303.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2015 у справі № 19/49-10, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015, в задоволенні заяви № 02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 ліквідатора ФГ "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування, який був укладений 26.12.2009 між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, та угоди про залік зустрічних грошових вимог, укладеного 22.01.2010 між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11 - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015 у справі № 19/49-10 ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 у справі № 19/49-10 скасовано, справу № 19/49-10 передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Постанова суду касаційної інстанції від 18.08.2015 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст.ст. 43, 84 ГПК України, не надали належної правової оцінки змісту заяви ліквідатора банкрута Чупруна Є.В. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічним грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 33 та ч. 2 ст. 34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Як вбачається із матеріалів справи, після передання справи на новий розгляд до господарського Сумської області, на підставі розпорядження суду від 02.09.2015 за результатом автоматизованого розподілу, справу № 19/49-10 призначено судді Л.А. Костенко.

Ліквідатором ФГ "Садко Р.І." арбітражним керуючим Чупруном Є.В. в даному випадку взагалі заперечується факт укладання та існування оригіналу договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.09.2015 у справі № 19/49-10 (суддя Костенко Л.А.), зокрема, зобов'язано ОСОБА_11 надати господарському суду оригінал договору купівлі-продажу від 26.12.2009.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 05.10.2015 у справі № 19/49-10 (суддя Костенко Л.А.), зокрема, повторно зобов'язано ОСОБА_11 надати господарському суду оригінал договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну від 26.12.2009.

Проте, суд першої інстанції, розглянувши по суті заяву ліквідатора ФГ "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009, та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, укладених між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11, в даному випадку в тексті мотивувальної частини оскаржуваної ухвали від 19.10.2015 не зазначив, чи надано ОСОБА_11 господарському суду для огляду оригінал договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну від 26.12.2009, а також не встановив, чи було надано для огляду в судовому засіданні оригінал спірного договору.

Судом апеляційної інстанції в тексті оскаржуваної постанови зазначено, що 18.11.2015 від представника ФГ "Садко Р.І" до суду надійшло клопотання (вх.№15584), в якому він просив витребувати у ОСОБА_11 оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009 з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015, зокрема, клопотання представника ФГ "Садко Р.І." задоволено - витребувано у ОСОБА_11 оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009 з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010.

30.11.2015 від представника ОСОБА_11 до суду надійшло клопотання (вх.№16046), в якому, посилаючись на ст.38 ГПК України, останній просив витребувати матеріали справи №587/1172/14-ц з Сумського районного суду Сумської області до Харківського апеляційного господарського суду.

Суд другої інстанції в судовому засіданні 30.11.2015 встановив, що представники ОСОБА_11 проти апеляційної скарги ліквідатора ФГ "Садко Р.І." заперечували, витребуваних судом апеляційної інстанції оригіналів договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009 з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 суду апеляційної інстанції не надали, але підтримали клопотання про витребування матеріалів справи №587/1172/14-ц з Сумського районного суду Сумської області, посилаючись на те, що факт наявності оригіналів документів був встановлений рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.06.2015 у справі №587/1172/14-ц, яке набрало законної сили.

Колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши клопотання про витребування доказів, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, через його необґрунтованість. Крім того, зазначила в постанові про те що, сторони стверджували, що у матеріалах справи №587/1172/14-ц Сумського районного суду Сумської області відсутні оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, що укладені між ФГ "Садко Р.І." та ОСОБА_11

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, - підстав заяви та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти заяви.

Харківський апеляційний господарський суд, в даному випадку, повторно розглянув справу за заявою ліквідатора ФГ "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Є.В. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, без встановлення в мотивувальній частині постанови обставин стосовно того, чи оглядався колегією суддів оригінал спірного договору.

Крім того, суд другої інстанції встановивши, що представники ОСОБА_11 оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009 з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010 суду другої інстанції для огляду не надали, в порушення вимог ст.ст. 33, 43 ГПК України, причин та обґрунтування неподання оригіналів спірних договорів не з'ясував.

При цьому, судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові при розгляді заяви ліквідатора у даній справі, з посиланням на вимоги ст. 35 ГПК України, зазначено, що наданим представником ОСОБА_11 господарському суду рішенням Сумського районного суду від 19.06.2015 у справі № 587/1172/14-ц доведено, зокрема, факт наявності оспорюваного договору купівлі продажу від 26.12.2009.

Згідно вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що в даній справі суди попередніх інстанцій, неправильно застосували положення ч. 3 ст. 35 ГПК України, оскільки встановлені Сумським районним судом обставини у справі № 587/1172/14-ц щодо укладення договору, визнали як встановлений судом факт наявності оригіналу оспорюваного договору купівлі продажу від 26.12.2009 як письмового доказу.

Проте, мотивація рішення Сумського районного суду у справі № 587/1172/14-ц є лише встановленням обставин та оцінкою наданих суду доказів, а не встановленням факту, який не потребує доведення у даній справі.

За таких обставин, у судів попередніх інстанцій не було правових підстав вважати, що обставини, які встановлені у справі № 587/1172/14-ц, носять преюдиціальний характер та не потребують доведення у даній справі, а саме - що не потребує доведенню та встановленню факт наявності оспорюваного договору купівлі-продажу від 26.12.2009.

Враховуючи зазначене, висновки судів стосовно наявності між сторонами правовідносин з купівлі-продажу, які виникли внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі продажу від 26.12.2009, факт укладання та існування оригіналу якого заперечується ліквідатором ФГ "Садко Р.І.", є передчасними.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що ухвала суду першої інстанції від 19.10.2015 та постанова суду апеляційної інстанції від 30.11.2015 прийняті, з порушенням вимог ст.ст. 33, 34, 35, 36, 43, 84 ГПК України, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що ухвала суду першої інстанції від 19.10.2015 та постанова суду апеляційної інстанції у справі № 19/49-10 підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду Сумської області в іншому складі суду.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ліквідатора Фермерського господарства "Садко Р.І." арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 19/49-10 скасувати. Справу № 19/49-10 передати на новий розгляд до господарського суду Сумської області в іншому складі суду.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді О.В. Білошкап

В.Я. Погребняк