ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2016 Справа № 905/983/16

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС-3000», м.Полтава

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь

про стягнення 943895,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС-3000», м.Полтава до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 943895,00грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору №ПР-09155від 31.01.2014р. на спеціалізовану постову охорону обєкту, відповідач, взяв на себе зобовязання щодо оплати наданих послуг охорони, однак у встановлений строк та належним чином їх не виконав, у результаті чого за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 943895,00грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, ухвала про порушення провадження у справи та про відкладення розгляду справи були надіслані за адресою, яка зазначена позивачем у позовній заяві, відповідно до вимог передбачених ст.54 ГПК України.

За приписами п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" доказом повідомлення сторони про час і місце розгляду справи в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представника позивача справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

31 січня 2014р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес3000» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УК «АЗОВМАШІНВЕСТ ХОЛДІНГ» (Замовник), що діє від імені та інтересах Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на підставі агентського договору ПР-08787 від 07.07.2013р. укладено договір на спеціалізовану постову охорону обєкта №ПР-09155, за умовами якого Замовник передає, а Виконавець, приймає під спеціальну постову охорону усе визначене в Додатку №1 до даного договору (дислокація), з усім майном, що знаходиться в ньому, і належить «замовнику» на праві власності за адресою: м.Маріуполь, пл.Машинобудівників,1 (11 постів).

Відповідно до підпункту 1.1.1 договору, під майном розуміється товарно-матеріальні цінності, предмети, речі, документи, грошові кошти, які належать «замовнику» на праві власності, або знаходяться в приміщенні на інших законних підставах згідно додатку №3.

Згідно умов п.2.5 договору, оплата за охорону здійснюється «Замовником» шляхом перерахування на поточний рахунок «Виконавця» грошових коштів, не пізніше 05-го числа наступного місяця слідуючого за звітнім, на підставі виставлених «Виконавцем» рахунків та актів виконаних робіт.

Договір на послуги з охорони набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє з 01.02.2014р. по 30.04.2014р. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії Договору жодна з сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення дії Договору по закінченню його терміну або його переукладання, Договір залишається в силі на колишніх умовах шляхом укладання додаткової угоди. У якої буде зазначений строк дії договору на невизначений термін (п. 4.1).

До укладеного договору сторонами була складена та підписана Дислокація та умови розрахунку оплати за послуги «Виконавця» до договору.

Додатковою угодою №2 від 28.04.2014р. сторони дійшли згоди внести зміни до частини першої пункту 4.1 розділу « 4. Термін дії договору» виклавши його в наступній редакції: « 4.1 Договір на послуги з охорони набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року».

Додатковою угодою №3 від 01.11.2014р. сторони дійшли згоди внести зміни до додатку №1 (дислокація охорони обєкта) і додатку №2 (Умови розрахунку оплати за послуги Виконавця), виклавши їх повністю в новій редакції.

За період дії договору позивачем надані відповідачу, а відповідачем прийняті без будь-яких зауважень претензії за послуги по охороні обєкта на загальну суму 2 661 945,00 грн. з ПДВ, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 31.01.2014р. по 30.11.2014р.

Так, станом на 03.08.2015р. послуги з охорони обєкту оплачені відповідачем в не повному обсязі.

За розрахунком позивача, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору та несплатою наданих послуг з охорони станом на 03.08.2015р. за останнім утворилася заборгованість та складає 943 895,00грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів передбачених у частині 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно приписів частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.610 ЦК України невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У даній справі Договір № ПР-09155 на спеціалізовану постову охорону обєкту за своєю природою відноситься до договору по наданню послуг, а саме наданню охоронних послуг.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як викладено в ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною першою ст.903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобовязання за договором Договір № ПР-09155 від 31.01.2014р. на спеціалізовану постову охорону обєкту належним чином не виконав, плату за надані послуги охорони сплатив не в повному обсязі, у звязку із чим за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 943 865,00грн., що підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження відсутності заборгованості відповідачем надано не було, крім того суму боргу відповідач повністю визнав у відзиві на позовну заяву, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони обєкту відповідача є доведеними, обґрунтованими матеріалами справи, а також такими, що підлягають задоволенню.

25.03.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло клопотання про направлення справи за підсудністю, у звязку із зміною останнім юридичної адреси. Проте, як вбачається із наданого відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців не вбачається коли саме відповідачем було змінено юридичну адресу.

У задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю суд відмовляє з наступних підстав.

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що відповідно до статей 13, 15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 ГПК України).

Позивачем, подана позовна заява, в якій він визначив відповідача та зазначив його місцезнаходження, як це передбачено вимогами ст.54 ГПК України, а саме: найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди субєкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності. Провадження по справі порушено 04 березня 2016р. з додержанням правил підсудності, розгляд справи призначено на 17.03.2016р. та почато розгляд справи по суті.

Крім того, відповідач подаючи зазначене клопотання був обізнаний про те, що судом порушено провадження по справі, але своїм правом бути присутнім у судових засіданнях 17 березня та 05 квітня 2016р., згідно вимог передбачених ст.22 ГПК України не скористався, отже судом розглянуто справи з дотриманням вимог ст.75 ГПК України.

Вимогами частини 3 ст.17 ГПК України визначено, що справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Необхідно зазначити, що вимоги ГПК України мають пріоритет, оскільки це Закон України, ніж приписи Постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», які мають рекомендаційний характер.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви, крім того, за період дії договору позивачем надані відповідачу, а відповідачем прийняті без будь-яких зауважень претензії за послуги по охороні обєкта на загальну суму 2 661 945,00 грн. з ПДВ, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 31.01.2014р. по 30.11.2014р. Так, станом на 03.08.2015р. послуги з охорони обєкту оплачені відповідачем в не повному обсязі. Отже за розрахунком позивача, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору та несплатою наданих послуг з охорони станом на 03.08.2015р. за останнім утворилася заборгованість та складає 943 895,00грн.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.6, 8, 10, 19, 129 Конституції України, п.20 Постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ст.ст.6, 11-16, 202, 509, 526, 530, 546, 549, 550, 598, 599, 610-612, 625-629, 632, 638, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 67, 173, 174, 193 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 2-1, 4-2, 4-3, 4-5, 4-6, 4-7, 12, 15-17, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 54, 74, 75, 77, 81-1, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС-3000», м.Полтава до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 943895,00грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 4, нежиле приміщення 63, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС-3000», м.Полтава (36039, м. Полтава, вул. Шевченка, 100, , р/р 3074 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 331401) борг в сумі 943895,00грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 21777,91грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 08.04.2016р.

Суддя С.В. Тоцький