ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 911/819/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Обухівтепломережа

про стягнення 567361,68грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №14-89 від 18.04.2014);

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №38-04 від 18.08.2015).

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Обухівтепломережа (далі КП Обухівтепломережа) про стягнення 567361,68грн у т.ч.:

- 205114,80грн пеня за період з 15.02.2014 по 17.07.2015;

- 335179,48грн збитки від інфляції за період січень червень 2014 року та за жовтень грудень 2014;

- 27067,40грн проценти за період з 15.02.2014 по 18.12.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013 в частині оплати за поставлений природний газ у січні - грудень 2014 року у встановлений договором строк.

Відповідач у справі КП Обухівтепломережа у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі посилаючись при цьому на договір №520/375-в від 18.12.2015 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого відповідачем погашена заборгованість перед позивачем за договором №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013, а також відповідно до договору №520/375-в від 18.12.2015 сторонами фактично змінено порядок та строк проведення розрахунків, за договором №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013, у звязку з чим відповідачем звої зобовязання виконання в строк та стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції є безпідставним та вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та КП Обухівтепломережа укладено договір № 2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (а.с.14-19, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2014 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ у обсязі до 1910 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 1309,20грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.20-22).

Так відповідно до додаткової угоди №1 від 31.01.2014 сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.01.2014 становить з ПДВ 1309,20грн.

Додатковою угодою №2 від 24.04.2014, сторонами змінено п. 1.2 договору, відповідно до якого газ, що продається за вказаним договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2014, відповідно до якої п. 6.3 договору, викладено в наступній редакції: кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладених відповідно до постанови КМУ від 29.01.2014 №30.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 691 473,30грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.23-31).

Станом на 18.12.2015 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2014 році на загальну суму 1 691 473,30грн, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обовязки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Проте, судом також встановлено, що 18.12.2015 між Головним управлінням Державної Казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради, Виконавчим комітетом Обухівської міської ради та сторонами у справі було укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік) № 520/375-в, відповідно до якого предметом вищевказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375 (п. 1 договору про організацію взаєморозрахунків).

Пунктом 8 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що відповідач у даній справі КП Обухівтепломережа перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії Нафтогаз України кошти в сумі 417 775,00грн, у тому числі податок на додану вартість 69 629,17, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 27.12.2012 № 2216/14-ТЕ-17 за 2014 рік.

За змістом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають, одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору

Тобто, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу.

Комунальне підприємство КП Обухівтепломережа у строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, повністю розрахувалося з Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за поставлений газ у 2014 році, що підтверджується платіжним дорученням від 25.12.2014 № 45 на суму 417 775,00грн, завірена копія якого залучена до матеріалів справи (а.с.62).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача вищезазначених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продаж природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 23.09.2015 у справі №917/2519/14, від 07.10.2015 у справах №924/1236/14, №924/406/14, від 11.11.2015 у справі №927/1733/14.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення відповідачем строків оплати за поставлений природний газ в 2014 році за вищезазначеним договором купівлі-продажу з врахуванням укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, укладеного між сторонами у справі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а відтак відмовляє в їх задоволенні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 22.04.2016.

Суддя С.І. Чонгова