ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" квітня 2016 р.Справа № 916/313/16

За позовом: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт";

До відповідача: ОСОБА_1 центру Чорного та Азовського морів

про спонукання до виконання мирової угоди

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 довіреність від 04.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 довіреність від 29.02.2016р.

Суть спору: Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 центру Чорного та Азовського морів про спонукання до виконання мирової угоди

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.02.2016р. порушено провадження у справі №916/313/16.

16.03.2016р. до господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 центру Чорного та Азовського морів надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задволенні позовних вимог в частині нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків.

У судовому засіданні 11.04.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

В провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/3247/14 за позовом Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" до відповідача ОСОБА_1 центру Чорного та Азовського морів про стягнення заборгованості у сумі 11620,91 грн. з яких 10 919,22 грн. сума основного боргу, 120,26 грн. 3% річних, 526,83 грн. - пеня, 54,60 грн. сума інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2014 по справі №916/3247/14 було затверджено, укладену між сторонами мирову угоду згідно якої:

1. Боржник визнає, що на момент укладання даної ОСОБА_4 угоди, його заборгованість перед Стягувачем складає: 10 919,22 (Десять тисяч девятсот девятнадцять грн., 22 коп.) за Договором від 26.04.2013 р. № 387-О Про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

2. Боржник заявляє, що не має до Стягувача ніяких претензій відносно виконання останнім Договору від 26.04.2013 р. № 387-О Про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

3. Боржник і Стягувач домовилися, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді, покладаються на Боржника.

4. Боржник гарантує, що протягом 1(одного) місяця з моменту затвердження цієї ОСОБА_4 господарським судом Одеської області, заборгованість перед Стягувачем, яка складає 10 919,22 (Десять тисяч девятсот девятнадцять грн., 22 коп.), 54,60 грн. індекс інфляції, 120,26 грн. 3% річних, 526,83 грн. пеня та судові витрати 1 827,00 грн. будуть погашені, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Стягувача.

5. Стягувач заявляє, що з моменту підписання цієї ОСОБА_4 угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Боржника з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї ОСОБА_4.

6. За неналежне виконання Боржником умов цієї ОСОБА_4 угоди, а саме неповний розрахунок або несплата цього боргу протягом визначеного часу з моменту затвердження цієї ОСОБА_4 угоди господарським судом Одеської області, Стягувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості боргу за кожний день прострочення та за прострочення понад тридцяти днів додатково нарахувати штраф у розмірі семи відсотків.

7. Боржник і Стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї ОСОБА_4 угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

8. Сторони підтверджують, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" посилається на неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі №916/3247/14, у звязку з чим Державнне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" було змушене звернутися до господарського суду Одеської області за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Господарський суд Одеської області встановив неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області суду від 06.10.2014р. по справі №916/3247/14.

ОСОБА_1 центр Чорного та Азовського морів у відзиві на позовну заяву від 16.03.2016р. не заперечує факт невиконання умов даної мирової угоди.

Одночасно відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Що стосується належності ухвали господарського суду Одеської області суду від 06.10.2014р. по справі №916/3247/14 про затвердження мирової угоди до виконавчих документів, необхідно зазначити наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається, ухвала господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі №916/3247/14 про затвердження мирової угоди не містить повного найменування стягувача і боржника, що свідчить про її невідповідність вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім цього, судом встановлено, що Державнне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" на момент розгляду справи не звертався до органів ДВС за примусовим стягненням грошових коштів відповідно до затвердженої мирової угоди.

Таким чином, у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні вказаного позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року № 6-274цс15 та від 11.11.2015 року № 6-342цс15.

Відповідно до ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.п. 1 та 2 ч.1 ст. 111-16 цього Кодексу.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України (Стаття 111-28 ГПК України).

Таким чином, оскільки судом встановлено порушення відповідачем умов мирової угоди та невідповідність ухвали господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі №916/3247/14 про затвердження мирової угоди вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", вимоги про спонукання відповідача виконати умови зазначеної мирової угоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012р. «Внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й затвердженої судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.»

Отже, суд дійшов висновку, що виключення пені та штрафу за невиконання мирової угоди, призведе до її зміни, що суперечить даній постанові та принципу преюдиційного значення процесуального документу. Крім того, суд звертає увагу, що ухвала господарського суду Одеської області не була оскаржена в апеляційному порядку, отже є чинною та такою, що набрала законної сили. А тому, у суду немає правових підстав для зміни умов даної мирової угоди.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені та штрафу передбаченого умовами мирової угоди суд вважає його вірним та таким що підлягає стягненню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що крім того, що мирова угода має ознаки договору, перш за все, це виконавчий документ, (до того як буде встановлено інше) який має встановлений законом строк на звернення до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено мирову угоду, а тому вимога щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат за її невиконання, не підлягає задоволенню.

Також, з огляду на роз'яснення, надані у п. 3.18 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 згідно з якими мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є недопустимим при спонуканні до виконання мирової угоди.

Суд звертає увагу, що до правовідносин, які виникли з приводу неналежного виконання умов мирової угоди недоречним є застосування статті 625 Цивільного кодексу України, так як дані правовідносини урегульовані Законом України "Про виконавче провадження" в силу того що мирова угода за своєю правовою природою є виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Спонукати ОСОБА_1 центр Чорного та Азовського морів (65009, м. Одеса, Французький бульвар, 89, ) до виконання мирової угоди від 06 жовтня 2014 року, затвердженою ухвалою господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року по справі №916/3247/14, шляхом стягнення з ОСОБА_1 центру Чорного та Азовського морів (65009, м. Одеса, Французький бульвар, 89, ) на користь Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) 11620,91 грн. боргу, 2115,01 грн. пені, 813,46 грн. штрафу, та витрат по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.04.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова