ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.16р. Справа № 904/820/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САРКАР", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРООБРІЙ", м. Дніпродзержинськ

про стягнення заборгованості у розмірі 56 697,22грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 03/16 від 02.02.2016;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САРКАР" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРООБРІЙ" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 56 697,22 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 22 500,00 грн., 3% річних у розмірі 1 213,15 грн., інфляційні збитки у розмірі 16 987,50 грн., пеня у розмірі 15 996,57грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки оплаченого Позивачем товару згідно рахунку №29 від 31.10.13, виставленого Відповідачем.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, витребуваних доказів не надав. Поштові конверти з ухвалами суду, які направлялася на адресу Відповідача, повернулися з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи те, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресою Відповідача станом та відповідає тій адресі, на яку направлялися процесуальні документи, суд дійшов висновку про належне повідомлення Відповідача про розгляд справи.

В судовому засіданні 14.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було досягнуто домовленість щодо здійснення поставки товару, а саме: насосу вакуумного 150SZO, без двигуна/без рами. Загальною вартістю 22 500,00 грн.

На виконання зазначених домовленостей, Відповідач виставив Позивачеві рахунок № 29 від 31.10.2013, в якому зазначив кількість, найменування та ціну товару, що мав бути поставлений, на загальну суму 22 500,00 (а.с. 11).

Зазначений вище рахунок був прийнятий Позивачем до виконання, та сплачений згідно платіжних доручень від 31.03.2014, 17.04.14 в повному обсязі (а.с.12,14).

Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Надані до справи докази, зокрема, виписаний Відповідачем рахунок, та платіжне доручення про його оплату з боку Позивача, свідчить про укладання між сторонами договору поставки товару у спрощений спосіб (ст. 181 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

18.03.2016 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу, в якій просив останнього виконати умови договору на поставку товару (а.с. 28), яка залишена Відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, на час винесення рішення у даній справі, обов'язок Відповідача щодо здійснення поставки попередньо оплаченого Позивачем товару, настав.

Доказів виконання Відповідачем зобов'язання в натурі, або повернення суми передоплати суду не надано.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України, встановлено, що у разів якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на порушення Відповідачем договору щодо здійснення поставки товару, вимоги Позивача про повернення суми попередньої оплати в розмірі 22 500,00 грн. слід визнати обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В зв'язку з невиконання Відповідачем зобов'язання з поставки продукції, Позивач вимагає стягнення трьох процентів річних за період з 17.04.14 по 01.02.16 у розмірі 1 213,15 грн., та інфляційних втрат за період з травня 2014 по січень 2016 у розмірі 16 987,50 грн.

Відповідно приписів статті 625 Цивільного кодексу України, обовязок щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних, виникає лише в разі порушення боржником грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Правила зазначеної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі.

Таким чином, зважаючи на те, що передбачені ст. 625 ЦК України нарахування підлягають застосуванню лише у разі порушення боржником грошового зобовязання, при цьому у спірних правовідносинах Відповідач мав обовязок щодо поставки товару, позов в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, задоволенню не підлягає.

Щодо нарахування Позивачем пені за період з 17.04.14 по 16.07.14 у розмірі 15 996,57грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обовязку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зважаючи на те, що сторонами під час укладення договору поставки не було передбачено відповідальність у вигляді обов'язку сплати пені за порушення зобов'язань щодо поставки товару, господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині нарахованих санкцій.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРООБРІЙ" (51911, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САРКАР" (50025, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 15А, ) суму основного боргу у розмірі 22 500,00 грн. витрат по сплаті судового збору у розмірі 546,85 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.04.2016

Суддя ОСОБА_2