ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Справа № 926/442/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м.Хотин Чернівецької області б/н від 31.03.2016 р.

на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 22.03.2016 р. про відмову у прийняті позовної заяви

у справі № 926/442/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м.Хотин Чернівецької області

до відповідача ОАО ЗовТрейдИнвест м. Гродно Республіка Білорусь

про стягнення заборгованості та пені за договором у сумі 782 801, 32 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не зявився

відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 22.03.2016 р. (суддя О.Г. Проскурняк) відмовлено у прийнятті позовної заяви.

Ухвала суду мотивована тим, що на день висування позову місцезнаходженням відповідача є Республіка Білорусь, м. Гродно, а тому, подана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та направити справу для розгляду по суті у господарський суд першої інстанції. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до п.2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р., компетентні суди держав учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода сторін про передачу спору до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Представники сторін в судове засідання не зявилися, причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

А тому, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі представників за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 подано позовну заяву з додатками б/н від 18.03.2016 р. до місцевого господарського суду, яку суд відмовив прийняти на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, до такої долучено оригінал позовної заяви з додатками б/н від 18.03.2016 р., яку було подано до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до ст. 124 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суд повинен керуватись не тільки нормами внутрішнього процесуального законодавства, а й колізійними нормами, які містяться перш за все у двосторонніх міжнародних договорах про правову допомогу та інших міжнародних договорах.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Дія міжнародних договорів України на території України регулюється ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», згідно якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні норми закріплені також в ч. 3 ст. 4 ГПК України.

Згідно п. а) Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р., компетентний суд держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави учасниці Співдружності Незалежних Держав відповідач мав постійне дійсне проживання або місцезнаходження на день висування позову.

Разом з цим, питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право».

Так, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачити свою угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що згідно п.6.1 договору від 07.09.2015 р., укладеного між сторонами, всі спори і розбіжності між сторонами даного договору, які можуть виникнути з даного договору чи у звязку з ним, регулюються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди, розглядаються в Арбітражному суді країни-відповідача.

Разом з тим, відповідно до специфікації №3 до договору від 07.09.2015 р., сторони домовились внести зміни у п.6.1 вказаного договору та виклали п.6.1 в такій редакції: «Всі спори і розбіжності між сторонами даного договору, які можуть виникнути з даного договору чи у звязку з ним, розглядаються в господарському суду Чернівецької області, країна Україна.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказаний договір підписаний зі сторони відповідача директором ОСОБА_3 на підставі статуту. При цьому, зміни до договору, викладені у специфікації до нього №3, підписані ОСОБА_4 на підставі статуту.

Виходячи з вищевикладеного, господарський суд першої інстанції при підготовці справи до розгляду повинен був на підставі ст.65 ГПК України витребувати у позивача копію статуту ОАО «ЗовТрейдИнвест» на момент укладення договору та зі змінами, внесеними до нього на момент укладення специфікації №3 до договору, де передбачено особу директора та його повноваження, а також оригінали вищевказаного договору та специфікації №3 до нього.

А відтак, встановити чи дійсно сторони внесли зміни в чинний договір, а саме: п.6.1 та узгодили, що всі спори та розбіжності по договору будуть розглядатись господарським судом Чернівецької області, що узгоджується з нормами Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також передбачено Угодою про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р., підписаної державами учасницями Співдружності Незалежних Держав.

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відмовивши у прийнятті позовної заяви, місцевий господарський суд фактично ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого, відповідно до ст. 82 ГПК України, може бути задоволення позову чи відмова в позові повністю або частково. Відповідно, суд ухилився від здійснення правосуддя, що суперечить ст. ст. 124, 129 Конституції України.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду по суті до господарського суду Чернівецької області.

При зміні чи скасуванні ухвали суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги покладається на суд першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті (прийняття рішення у справі).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Хотин Чернівецька області задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 22.03.2016 р. у справі №926/442/16 скасувати.

3. Справу направити для розгляду до господарського суду Чернівецької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.04.2016 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Зварич О.В.

ОСОБА_1