ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.16р. Справа № 904/814/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Дж ОСОБА_1 Глас Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярема Білтрейд", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 1 520 955 грн. 76 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2, керівник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ей Дж ОСОБА_1 Глас Україна" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярема Білтрейд" заборгованість в розмірі 1 520 955 грн. 76 коп., з яких: 429 479 грн. 88 коп. - сума позики, 341 192 грн. 18 коп. - інфляційні втрати, 29 616 грн. 46 коп. - 3% річних, 720 667 грн. 24 коп. - 0,2% пені, відповідно до умов договору позики від 30.01.2013р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач відзив на позов не надав. У судовому засіданні 14.04.2016р. представник відповідача пояснив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Надав двосторонній акт звірки взаєморозрахунків між сторонами від 09.03.2016р., згідно якого сторонами підтверджена наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 429 479 грн. 88 коп.

Позивач явку свого повноважного представника у судове засідання 14.04.2016р. не забезпечив.

13.04.2016р. на адресу суду надійшла телеграма позивача про розгляд справи без присутності представника ТОВ "Ей Дж ОСОБА_1 Глас Україна" на підставі вже поданих документів.

Господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ей Дж ОСОБА_1 Глас Україна" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ярема Білтрейд" (позичальник) укладено договір позики № б/н (надалі Договір), в порядку та на умовах якого, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 429 479,88 грн., що еквівалентно 40 000 євро за офіційним курсом НБУ станом на 30.01.2013р., а позичальник зобовязується повернути позику у визначений цим ОСОБА_3 строк. У звязку із тим, що між сторонами налагоджуються тісні взаємовигідні ділові відносини, позика надається позичальникові на безпроцентній основі (п.п. 1.1, 2.1 ОСОБА_3).

За умовами п. п. 10.1, 10.2 ОСОБА_3 він вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові; строк цього ОСОБА_3 починає свій перебіг у момент, визначений п. 6.1 цього ОСОБА_3 та закінчується 14.02.2014р.

Згідно п. 3.1 ОСОБА_3 позикодавець передає позику позичальникові частинами у наступному порядку:

- першій платіж 50% від розміру позики протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами цього ОСОБА_3;

- другий платіж решту 50% через 10 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок позичальника суми першого платежу.

Позика передається у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позичальника та вважається переданою позичальникові в момент зарахування позики на поточний рахунок позичальника (п. п. 3.2, 3.3 ОСОБА_3).

У п. 4.1 ОСОБА_3 сторони узгодили, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим ОСОБА_3 і становить один рік.

Відповідно до п. 5.1 ОСОБА_3 позичальник зобовязується повернути позикодавцеві суму позики протягом року частинами, але не пізніше 15.02.2014р., відповідно до наступного узгодженого сторонами графіку:

- перший платіж у розмірі 214 739,94 грн., що є еквівалентом 20 000 євро, через шість місяців з моменту зарахування позики на поточний рахунок позичальника;

- другий платіж у розмірі 107 369,97 грн., що є еквівалентом 10 000 євро, через девять місяці з моменту зарахування позики на поточний рахунок позичальника;

- третій платіж у розмірі 107 369,97 грн., що є еквівалентом 10 000 євро, через дванадцять місяці з моменту зарахування позики на поточний рахунок позичальника, але не пізніше 15.02.2014р.

Позика повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця та вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його поточний рахунок (п. п. 5.2, 5.5 ОСОБА_3).

На виконання умов ОСОБА_3 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у загальній сумі 429 479 грн. 88 коп., про що свідчать наявні в матеріалах справи банківська виписка за 08.02.2013р., відповідно до якої платіжним дорученням від 07.02.2013р. № 2777 перераховані грошові кошти в розмірі 214 739 грн. 94 коп., та банківська виписка від 01.03.2013р., згідно якої платіжним дорученням № 85 від 01.03.2013р. перераховані грошові кошти в сумі 214 739 грн. 94 коп. (а.с. 81-84).

В порушення умов ОСОБА_3 відповідач у визначений ОСОБА_3 строк та відповідно до узгодженого сторонами графіку грошові кошти в сумі 429 479 грн. 88 коп. позивачу не повернув.

За умовами п. 6.3 ОСОБА_3 у випадку порушення позичальником графіку повернення зазначених сум у п. 5.1 ОСОБА_3, позичальник зобовязується сплатити пеню із розрахунку 0,2% від вчасно не повернених сум позики за кожний день прострочення.

Згідно розрахунку позивача до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 720 667 грн. 24 коп., розрахована з урахуванням умов графіку повернення позики за загальний період з 07.08.2013р. по 08.02.2016р.

Із посиланням на ст. 625 ЦК України позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 07.08.2013р. по 08.02.2016р. в розмірі 29 616 грн. 46 коп. та інфляційні втрати за вказаний період у загальній сумі 341 192 грн. 18 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується: ОСОБА_3, платіжними дорученнями та банківськими виписками, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі спірного ОСОБА_3, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих майново-господарських відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 Цивільного кодексу визначений обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України, цивільні (господарські) зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, з урахуванням умов п. 5.1 ОСОБА_3, строк повернення позики є таким, що настав:

- за першим платежем у розмірі 214 739 грн. 94 коп. 07.08.2013р.;

- за другим платежем у розмірі 107 369 грн. 97 коп. 01.12.2013р.;

- за третім платежем у розмірі 107 389 грн. 97 коп. 15.02.2014р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписам ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Про наведене зазначає й Вищий господарський суд України в п. 2.9 постанови пленуму від 17.12.13р. № 14, а саме: за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Крім того, відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивачем при розрахунку пені не враховані вищенаведені приписи щодо строків обчислення та нарахування пені, а також її розміру, у звязку із чим, згідно перерахунку виконаного господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 31 452 грн. 05 коп., з яких 13 949 грн. 27 коп. за період з 08.08.2013р. по 05.02.2014р., 7 807 грн. 12 коп. за період з 02.12.2013р. по 01.06.2014р., 9 695 грн. 66 коп. за період з 16.02. 2014р. по 16.08.2014р. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено наданий розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі.

Водночас, перевіркою правильності здійснення позивачем розрахунку 3% річних, з урахуванням визначеного вище господарським судом початку періоду відповідних нарахувань за прострочення грошового зобовязання, згідно узгодженого сторонами у ОСОБА_3 графіку, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 29 577 грн. 40 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені ОСОБА_3, майново-господарські зобовязання перед позивачем з повернення отриманої від позивача суми позики, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 429 479 грн. 88 коп. основного боргу, 29 577 грн. 40 коп. 3% річних, 31 452 грн. 05 коп. пені та 341 192 грн. 18 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярема Білтрейд" (50063, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Тухачевького, б. 29, кв. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Дж ОСОБА_1 Глас Україна" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька, б. 30/39, оф. 329, ) 429 479 грн. 88 коп. (чотириста двадцять девять тисяч чотириста сімдесят девять грн. 88 коп.) основного боргу, 29 577 грн. 40 коп. (двадцять девять тисяч пятсот сімдесят сім грн.. 40 коп.) 3% річних, 341 192 грн. 18 коп. (триста сорок одну тисячу сто девяносто дві грн. 18 коп.) інфляційних втрат, 31 452 грн. 05 коп. (тридцять одну тисячу чотириста пятдесят дві грн.. 05 коп.) пені, 12 475 грн. 52 коп. (дванадцять тисяч чотириста сімдесят пять грн. 52 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повне рішення складено: 19.04.16р.