ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.16р. Справа № 904/10568/15

За позовом ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (м. Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

про стягнення суми штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у загальному розмірі 120 000 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - головний експерт (довіреність № 122 від 23.11.2015)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 23 від 23.12.2015)

ОСОБА_4 - директор (наказ № 2-к від 08.01.2008)

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" (далі - відповідач) суму штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у розмірі 60 000 грн. 00 коп. та пеню у сумі 60 000 грн. 00 коп., а всього 120 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється у добровільному порядку та у передбачені законодавством строки сплатити штраф, накладений рішенням адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015 № 35/01-14/05-15 у справі № 22/05-03-2/15, внаслідок визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Пік", які полягають в узгодженні ними своїх дій під час підготовки та участі у відкритих торгах, які проводилися Комунальним закладом "Павлоградський драматичний театр імені ОСОБА_5" у жовтні 2015 року на закупівлю за державні кошти послуги "ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Реконструкція приміщень театру та виконання прибудови до нього з метою влаштування приміщень гримерних, репетиційної зали, туалету, душової та буфету по вул. Харківська, 65, у м. Павлограді", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначеного пунктом 4 частини 2 статті 6 цього Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб'єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів. Вказаним рішенням за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, на відповідача, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладений штраф у розмірі 60 000 грн. 00 коп. За несвоєчасну сплату штрафу позивач нарахував пеню за період з 09.09.2015 по 26.11.2015, що з урахуванням положень частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", складає 60 000 грн. 00 коп.

Разом з позовною заявою позивачем також було подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору. До вказаного клопотання позивачем було додано належні докази, які підтверджували наявність обставин, які є підставою для звільнення його від сплати судового збору (а.с.11-23).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2015, з урахуванням ухвали суду від 28.12.2015, було задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та звільнено останнього від сплати судового збору; порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 28.12.2015.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 85572/15 від 25.12.2015), в якому він дає письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 85889/15 від 28.12.2015), в якому він просить суд зупинити провадження у справі, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2015 було порушено провадження у справі № 904/10983/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення, на підставі якого заявлений позов у справі № 904/10568/15.

У судове засідання 28.12.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представником відповідача у судовому засіданні 28.12.2015 було підтримано та обґрунтовано клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 провадження у справі було зупинено до вирішення пов'язаної із нею справи № 904/10983/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 19410/16 від 30.03.2016), в якому він просить суд поновити провадження у справі, у зв'язку з тим, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі усунуті, а саме: по справі № 904/10983/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення господарським судом 10.02.2016 прийнято рішення, яке набрало законної сили 09.03.2016.

Супровідним листом від 05.06.2016 господарським судом було запитано інформацію по справі № 904/10983/15.

Ухвалою суду від 05.04.2016 провадження у справі було поновлено та призначено її розгляд у судовому засіданні на 25.04.2016.

У відповіді на запит суду - листі від 07.04.2016, було повідомлено, що станом на 07.04.2016 рішення від 10.02.2016 по справі № 904/10983/15 не оскаржувалося та набрало законної сили 09.03.2016.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 25705/16 від 25.04.2016), в якому він просить долучити до матеріалів справи такі документи:

- ухвалу ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.09.2015 про повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, в якій суд вказав про те, що вказана справа підсудна адміністративному суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ;

- ухвалу Київського кружного адміністративного суду від 16.09.2015 про повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, в якій суд вказав про те, що вказана справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду;

- ухвала ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 26.11.2015 про відкриття провадження у справі № 804/14509/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, в якій вказано, що позовна заява надійшла до суду 24.09.2015, а ухвалою суду від 25.09.2015 вона залишалася без руху та 13.10.2015 позивачем були усунуті вказані судом недоліки.

- ухвала ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 16.12.2015 про закриття провадження у справі № 804/14509/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, в якій вказано, що позовна заява повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

У судовому засіданні 25.04.2016 представник позивача виклав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, що викладені ним у позовній заяві.

Також представником позивача було повідомлено, що станом на теперішній час рішення в частині накладення штрафу на відповідача, не скасоване та є чинним.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що судами не було розглянуто по суті їх позовні заяви про скасування спірного рішення, не було надано оцінки щодо правомірності застосування вказаного штрафу, а отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.04.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, а відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною 3 статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Зі змісту абзаців 2, 3 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" вбачається, що справи за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке стягнення здійснюється саме згідно з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції". Водночас пунктом 3 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Так, 30.06.2015 адміністративною колегією ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 22/05-03-2/15 прийнято рішення № 35/01-14/05-15 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Пік", які полягають в узгодженні ними своїх дій під час підготовки та участі у відкритих торгах, які проводилися Комунальним закладом "Павлоградський драматичний театр імені ОСОБА_5" у жовтні 2015 року на закупівлю за державні кошти послуги "ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Реконструкція приміщень театру та виконання прибудови до нього з метою влаштування приміщень гримерних, репетиційної зали, туалету, душової та буфету по вул. Харківська, 65, у м. Павлограді", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначеного пунктом 4 частини 2 статті 6 цього Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб'єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів.

Вказаним рішенням за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, на Товариство з обмеженою відповідальністю "СМУ-21", відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладений штраф у розмірі 60 000 грн. 00 коп. (а.с.26-40).

У вказаному рішенні зазначено, що згідно з частиною 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Також відповідачу було також роз'яснено, що відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення може бути оскаржено повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня його одержання. Цей строк не може бути відновлено.

Так, рішення (його витяг) адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015 № 35/01-14/05-15 було направлено позивачем для виконання на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" з супровідним листом (від 03.07.2015 за № 1681/29/05-15), та отримане відповідачем 08.07.2015, що підтверджується поштовим повідомленням № 176 (№ 335) (а.с.25).

Таким чином, рішення було вручене відповідачу 08.07.2015.

При цьому, у добровільному порядку вказане рішення відповідачем виконано не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Таким чином, позивач вважає, що строк сплати штрафу, накладеного на відповідача рішенням адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015, закінчився 08.09.2015.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Позивач посилається на те, що відповідач в установлений строк не сплатив штраф, накладений рішенням адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015, документів, що підтверджують сплату штрафу до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення не надіслав, а тому позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача на підставі вказаного рішення суми штрафу в розмірі 60 000 грн. 00 коп. та суми пені в розмірі 60 000 грн. 00 коп. за період з 09.09.2015 по 26.11.2015 (79 днів), враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Вказане і є причиною спору.

Так, доказів скасування вказаного рішення суду не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив також із наступного.

Згідно статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частинами 1, 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно частини 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, який повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п'яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов'язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов'язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015 було вручене відповідачу 08.07.2015.

Отже, суд вважає, що кінцевим терміном сплати відповідачем штрафу є 08.09.2015 (08.07.2015 + 2 місяці).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що відповідач скористався правом на оскарження рішення адміністративної колегії, подаючи з 31.07.2015 до адміністративних судів позови про скасування вказаного рішення, проте, вказані позови не були розглянуті по суті, останній раз відповідачу було роз'яснено, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В подальшому, позивач звернувся із відповідним позовом до господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" про скасування рішення адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015 № 35/01-14/05-15 у справі № 22/05-03-2/15 було прийнято рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 по справі № 904/10983/15, яким у задоволенні позову було відмовлено повністю. Рішення суду мотивоване тим, що в оскаржуваному рішенні було доведено до відома відповідача про можливість оскарження цього рішення до господарського суду у двохмісячний строк з дня його одержання, тобто в строк до 08.09.2015, а позовна заява була подана ТОВ "СМУ-21" 23.12.2015, тобто позивач пропустив встановлений статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячний строк оскарження рішення ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Отже, рішення адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015 на час прийняття рішення у даній справі не скасоване та є чинним.

За змістом пункту 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки така особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

З урахуванням вказаного, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо неправомірності застосування до нього штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

З матеріалів даної справи судом встановлено, що відповідач ухилився від сплати штрафу в розмірі 60 000 грн. 00 коп., накладеного на нього рішенням адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015, у двомісячний строк з дня вручення відповідачу рішення про накладення штрафу, рівно як і станом на час прийняття рішення, спірний штраф не сплатив, докази протилежного до матеріалів справи не долучив.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 60 000 грн. 00 коп. обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 09.09.2015 по 26.11.2015 (всього 79 днів) в розмірі 60 000 грн. 00 коп., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у Господарському кодексі України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 1 статті 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

З урахуванням положень абзацу 1 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" позивач просить стягнути з відповідача 60 000 грн. 00 коп. пені за вказаний період за наступним розрахунком:

Сума штрафу, накладеного на відповідача рішенням від 30.06.2015, становить 60 000 грн. 00 коп.

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" складає 900 грн. 00 коп. (60 000 грн. : 100 х 1,5 = 900 грн.).

Позивач зазначає, що за період з 09.09.2015 по 26.11.2015 відповідачем прострочено 79 днів сплати штрафу, а сума пені за прострочення сплати штрафу за цей період складає 71 100 грн. 00 коп.

При цьому, позивачем було враховано обмеження, встановлені частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", згідно яких розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням АМК, у зв'язку з чим позивач визначив розмір пені за період з 09.09.2015 по 26.11.2015 в сумі 60 000 грн. 00 коп.

Здійснивши системний аналіз матеріалів справ, суд приходить до висновку, що нарахування пені в період з 09.09.2015 по 26.11.2015 є неправомірним, з огляду на таке.

В процесі розгляду справи судом були встановлені такі обставини:

- 31.07.2015 відповідач звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу;

- ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03.08.2015 вказаний адміністративний позов було залишено без руху;

- ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.09.2015 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення було повернуто позивачу, з посиланням на те, що вказана справа підсудна адміністративному суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ;

- на виконання вказівок ОСОБА_1 окружного адміністративного суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" звернулося із даним адміністративним позовом до Київського кружного адміністративного суду;

- ухвалою Київського кружного адміністративного суду від 16.09.2015 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення було також повернуто позивачу, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що вказана справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду;

- 24.09.2015, враховуючи вимоги Київського кружного адміністративного суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" знову звертається із адміністративним позовом про скасування рішення до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду;

- ухвалою суду від 25.09.2015 ОСОБА_1 окружним адміністративним судом вказаний позов було залишено без руху;

- 13.10.2015 позивачем були усунуті недоліки, визначені адміністративним судом;

- ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 26.11.2015 було відкрито провадження у справі № 804/14509/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення;

- ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 16.12.2015 було закрито провадження у справі № 804/14509/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, у зв'язку з тим, що позовна заява повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в межах строку, наданого йому для оскарження рішення від 30.06.2015, було подано адміністративний позов про скасування вказаного рішення.

При цьому, в ухвалі ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 07.09.2015 було вказано, що справа підсудна адміністративному суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

В подальшому, відповідач слідував вказівкам адміністративних судів та без затримок звертався із адміністративними позовами, які так і не були розглянуті адміністративними судами по суті.

При цьому, в період з 31.07.2015 до 16.12.2015 відповідач здійснював дії на оскарження вказаного рішення, але судами протягом цього часу не було спрямовано відповідача до господарського суду, до юрисдикції якого належить вирішення вказаного спору.

Більше того, саме рішення адміністративних судів спонукали заявника звертатись до неналежних судів за захистом свого права.

Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною 1 статті 48 цього Закону, частиною 1 статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини 5 статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини 3 статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини 3 статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

У наведеній правовій нормі чітко визначено подію, з настанням якої законодавець пов'язує припинення та зупинення нарахування пені. У разі припинення нарахування пені - день прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. При цьому будь-яких застережень щодо набрання відповідним рішенням законної сили у статті 58 зазначеного Закону немає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 910/6762/13).

Суд приходить до висновку, що нарахування пені в період з 09.09.2015 по 26.11.2015 є неправомірним, з огляду на таке.

За положеннями статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою та третьою статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах Waite проти Канади, Prince Hans-Adam II проти Ліхтенштейну, Levages Prestations Services проти Франції також зазначено, що право доступу до правосуддя, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути певною мірою обмежене державою. Проте такі обмеження не можуть обмежувати право доступу до правосуддя таким чином і такою мірою, що сама його суть виявиться порушеною; зрештою, ці обмеження будуть відповідати пункту 1 статті 6 Конвенції лише за умови, що вони мають законну мету і що існує розумна співмірність між використаним способом і поставленою метою.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II) (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.2010 у справі "ОСОБА_5 та Купчик проти України" (заяви № 7714/06 та 23654/08), (набуло статусу остаточного від 09.03.2011).

Європейський суд з прав людини нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Європейського суду з прав людини у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014, Богатова проти України, no. 5231/04, від 07.10.2010).

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мушта проти України, no. 8863/06, від 18.11.2010).

З того часу, коли Дніпропетровським адміністративним судом було відкрито провадження в адміністративній справі № 804/14509/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" розраховувало на розгляд його позову по суті та не мало підстав для сумніву щодо належності судового органу по розгляду вказаного спору. Більше того, після того, як отримало декілька ухвал адміністративних судів щодо визначення підсудності, в жодній із яких не було визначено порушення підвідомчості вказаної справи.

Крім того, суд приходить до висновку щодо необхідності врахувати особливості адміністративного процесу, зокрема, те, що з моменту подання адміністративного позову - 24.09.2015 до відкриття провадження у справі - 26.11.2015, пройшло більше ніж два місяці, а тривалість вказаного строку не залежала від волі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21".

За таких обставин, господарський суд вбачає підстави дійти висновку, що Товариству з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" не було забезпечено дійсну та ефективну реалізацію його права на доступ до суду. Відповідно, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, об'єктивно оцінивши всі вище викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне виключити період з 24.09.2015 по 16.12.2015 (період, в який відповідач об'єктивно був позбавлений можливості звернутися до господарського суду із позовом про скасування спірного рішення, оскільки звернувся до адміністративного суду за вказівкою Київського окружного адміністративного суду, та вважав це належним способом захисту свого права), та визначити, що в даному випадку пеня підлягає нарахуванню в період з 09.09.2015 по 23.09.2015 (15 днів).

Отже, за розрахунком суду правомірним є розмір пені в сумі 13 500 грн. 00 коп. (900 грн. х 15 днів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в сумі 13 500 грн. 00 коп.

Щодо сплати та стягнення судового збору по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент звернення із позовом до суду) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 218 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (182 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 120 000 грн. 00 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 1 800 грн. 00 коп. (1,5 відсотка ціни позову), а згідно з ухвалою суду від 10.12.2015 (з урахуванням ухвали суду від 28.12.2015) позивача було звільнено від сплати судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 12, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Терьошкіна, будинок 3; ідентифікаційний код 13440143) до загального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної казначейської служби України у Павлоградському районі Дніпропетровської області за кодом бюджетної класифікації 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" - штраф у розмірі 60 000 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 13 500 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ-21" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Терьошкіна, будинок 3; ідентифікаційний код 13440143) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, площа ОСОБА_2, будинок 7, ідентифікаційний код 37989269, р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у розмірі 1 102 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (49004, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, будинок 2; ідентифікаційний код 20306037) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, площа ОСОБА_2, будинок 7, ідентифікаційний код 37989269, р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у розмірі 697 грн. 50 коп.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 26.04.2016.

Суддя ОСОБА_6