РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа №910/4238/16

За позовом Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Куренівського

тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Сідабо»

Про стягнення 149 721,83 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Маргатій Я.В. - по дов. № 06-5/301 від 30.03.2016

від відповідача Арнаутов О.В. - по дов. № 03-06/04 від 06.04.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сідабо» про стягнення 149 721,83 грн., з яких: 126 132,71 грн. боргу по орендній платі, 3 252,02 грн. боргу з відшкодування сум земельного податку, 15 104,11 грн. пені, 3 968,86 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 264,13 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань останнім згідно договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1896 від 28.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4238/16 та призначено справу до розгляду на 31.03.2016.

Відповідач у поданому 29.03.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти просить повернути позов без розгляду посилаючись на те, що позивачем 11.03.2016 було отримано від позивача претензію № 475/1 від 01.03.2016 проте позивач не витримавши встановлений строк для надання відповідачем відповіді на претензію звернувся з позовом до суду.

Відповідачем в судовому засіданні 31.03.2016 подано пояснення в яких зазначає, що відповідач продовжує виконувати свої зобов'язання за договором протягом березня 2016 року перераховано позивачу 4 150,00 грн. та просить відкласти розгляд справи.

Позивач в судовому засіданні 31.03.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 31.03.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні 31.03.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 07.04.2016.

Позивачем 07.04.2016 в судовому засіданні в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 145 571,83 грн., з яких: 123 475,43 грн. боргу по орендній платі, 1 759,30 грн. боргу з відшкодування сум земельного податку, 15 104,11 грн. пені, 3 968,86 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 264,13 грн. - 3% річних. При цьому позивач зазначає, що відповідач 11.03.2016 та 22.03.2016 здійснив часткову оплату заборгованості у розмірі 4 150,00 грн.

Відповідач у поданих в судовому засіданні 07.04.2016 запереченнях на позовну заяву вважає, що прострочення з оплати земельного податку не було та здійснивши власні розрахунки просить задовольнити позов в загальному розмірі 128 152,75 грн., з яких: 116 197,06 грн. боргу по орендній платі, 1 759,30 грн. боргу з компенсації земельного податку, 8 996,46 грн. пені, 594,27 грн. інфляційних нарахувань та 605,66 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 07.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 19.04.2016.

В судовому засіданні 19.04.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об'єктом оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4 Закону) орендодавцями є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування, управляти нерухомим майном, яке перебуває у комунальній власності (ст. 5 Закону).

28.05.2015 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сідабо» (орендар) та Комунальним підприємством «Київпастранс» (підприємство) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1896 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності № 32 від 28.04.2015 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 25, літ. В (к. 1) для розміщення офісу, площею 51,2 кв. м. та складу площею 29,8 кв. м.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 81,0 кв. м. на 1 поверсі.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не виконано основного обов'язку орендаря щодо своєчасної сплати орендної плати, відшкодування земельного податку, внаслідок чого позивачем нараховані: пеня, збитки від зміни індексу інфляції та 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 4.1. договору орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт приймання-передачі об'єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.

Згідно акту приймання-передачі від 28.05.2015, підписаного та скріпленого печатками всіх сторін договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нерухоме майно загальною площею 81,0 кв. м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 1, літ. В (к. 1). Стан приміщення - задовільний.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 9.1. договору договір діє з 28.05.2015 по 26.05.2018.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 3.1. договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250 що на дату підписання договору становить 13 668,62 грн.

Згідно з п. 3.2. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Відповідно до п. 3.4. договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.5. договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства (позивача) починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.8. договору вартість комунальних послуг, відшкодування сум земельного податку, витрат на утримання при будинкової території, … не входять до складу орендної плати та сплачуються орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги та/або на підставі виставлених розрахунків підприємства.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4.2. договору орендар зобов'язався вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення орендної плати та відшкодування земельного податку, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 123 475,43 грн. та відповідно 1 759,30 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу по сплаті орендної плати в сумі 123 475,43 грн. та боргу з відшкодування земельного податку в сумі 1 7059,30 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату орендних платежів не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, …, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно з п. 6.2. договору за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати орендних платежів за договором, проте враховуючи вищезазначені норми розмір пені, обмежений позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті орендних платежів відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої, за розрахунками становить 15 094,36 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 15 094,36 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті орендних платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 3 968,86 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 264,13 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 264,13 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

За результатами здійснення судом власного перерахунку збитки від зміни індексу інфляції складають 2 486,22 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення збитків від зміни індексу інфляції в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Заперечення відповідача не приймаються до уваги з огляду на наступне

Не надання позивачем відповідачу часу для відповіді на претензію не є підставою для повернення позовної заяви для розгляду.

Слід зазначити, що позивачем згідно розрахунку доданого до позовної заяви пеня на суму боргу з відшкодування земельного податку не нараховується та не входить до суми пред'явлених вимог.

Посилання відповідача на те, що ним були здійснені оплати, що не враховані позивачем при розрахунку суми боргу спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сідабо» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 25, літ. Є, ) на користь Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) 123 475 (сто двадцять три тисячі чотириста сімдесят п'ять) грн. 43 коп. боргу по орендній платі, 1 759 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 30 коп. боргу з відшкодування сум земельного податку, 15 094 (п'ятнадцять тисяч дев'яносто чотири) грн. 36 коп. пені, 2 486 (дві тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 22 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 1 264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) грн. 13 коп. - 3% річних, 2 222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.04.2016.

Суддя В.В.Сівакова