РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/3429/16

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-5»

про стягнення 5 905,69 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Цимбаліст В.В. за довіреністю № 155/1/03-100 від 12.01.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-5» (відповідач) про стягнення 5 905,69 грн. неодержаної плати за використання нежилих приміщень в будинку № 15 літера А на вул. Якуба Коласа в місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України без достатньої правової підстави (без укладення договору оренди) фактично користувався нежилим приміщенням, загальною площею 114,60 кв. м, у будинку № 15 літера А на вул. Якуба Коласа в місті Києві, яке належить на праві господарського відання позивачу, у зв'язку з чим позивач стверджує, що за період з 01.04.2015 по 27.09.2015 відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 5 905,69 грн. плати за фактичне користування нежилим приміщенням територіальної громади міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3429/16 та призначено розгляд справи на 04.04.2016 о 10:50 год.

01.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2016, а саме: заяви про відсутність аналогічного спору, копії листа відповідача та копій банківських виписок.

В судове засідання, призначене на 04.04.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 04.04.2016 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 02.03.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 04.04.2016, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 про порушення провадження у справі № 910/3429/16 та встановлено, що відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконав, а позивач виконав не в повному обсязі.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 02.03.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 04.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 відкладено розгляд справи на 25.04.2016 о 10:10 год.

В судове засідання, призначене на 25.04.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача судове засідання, призначене на 25.04.2016, не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зокрема, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 було направлено відповідачу (Комунальному підприємству «Ремонтно-експлуатаційна організація-5») за адресою, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження юридичної особи (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 15-Б), що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду було повернуте органами зв'язку до Господарського суду міста Києва з приміткою: «за закінченням терміну зберігання».

За наведених обставин, судом враховані роз'яснення, надані Вищим господарським судом України у підпункті 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. В абз. 3 наведеного підпункту також вказано, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За наведених обставин вважається, що відповідач був повідомлений про час і місце розгляду судом справи № 910/3429/16.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 підпункту 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 25.04.2016 без участі представників позивача та відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

В судовому засіданні, призначеному на 25.04.2016, представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту обстеження нежилих приміщень у будинку № 15 літера А на вул. Якуба Коласа в місті Києві від 28.09.2015. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.04.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Представника Президента України від 29.05.1992 № 368 нежилі приміщення в будинку № 5 на вул. Івана Пулюя (згідно з поверховим планом Київського міського бюро технічної інвентаризації - вул. Якуба Коласа № 15 літера А) у м. Києві віднесені до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплені за Державним комунальним виробничим житлово-ремонтним об'єднанням на праві господарського відання.

Правонаступником Державного комунального виробничого житлово-ремонтного об'єднання є Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (позивач). Так, згідно п. 1.1 Статуту позивача, Державне комунальне виробниче житлово-ремонтне об'єднання реорганізоване шляхом перетворення в Державне комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04.09.1996 № 1397. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.11.2000 № 2074 Державне комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» перейменовано у Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація». Як визначено у п. 1.2 Статуту, підприємство позивача засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва. Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України (далі - ГК України) основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

22.08.2011 працівниками КП «Київжитлоспецексплуатація» (позивача) та КП "«Ремонтно-експлуатаційна організація-5» (відповідача) був складений та підписаний Акт про фактичне використання нежилих приміщень в будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві.

Згідно наведеного акта встановлено, що відповідач фактично займає вказані нежилі приміщення загальною площею 114,60 кв.м, у т.ч. у підвалі - 114,6 кв.м. В якості причини складання наведеного акту зазначено: "для розрахунків і нарахування платежів за користування приміщеннями у розмірі орендної плати відповідно до діючої на момент складання цього акта Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, до надання розпорядчих документів, але не більше трьох місяців".

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач, користуючись нежилими приміщеннями загальною площею 114,60 кв.м, у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві без договору оренди, не сплачував належних платежів, тоді як такими неправомірними діями відповідач зі своєї вини наніс позивачу майнову шкоду у вигляді неотриманої належної плати за використання вказаних нежилих приміщень за період з 01.04.2015 по 27.09.2015 на суму 5 905,69 грн. - плата за фактичне користування.

22.12.2015 позивачем була направлена відповідачу вимога № 155/1/03-8472 про сплату заборгованості в сумі 5 905,69 грн. за період 01.04.2015 по 27.09.2015, що підтверджується фіскальним чеком № 5931 від 22.12.2015 та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Київ-30. Зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з наведеним позивач звернувся з даним позовом до суду, відповідно до якого, заявив до стягнення 5 905,69 грн. плати за фактичне користування нежилим приміщенням територіальної громади міста Києва.

Відповідач не подав та не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач займав у спірний період - з 01.04.2015 по 27.09.2015 нежилі приміщення загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві, які належать на праві господарського відання позивачу.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Отже, відповідач безпідставно (без договору оренди) в період з 01.04.2015 по 27.09.2015 користувався нежилими приміщеннями, загальною площею загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд зазначає, що вказана стаття спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов'язання та визначає обов'язок набувача повернути безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості.

Однак, якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна.

Суд зазначає, що майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Враховуючи положення статті 190 ЦК України, суд зазначає, що майном, яке набув відповідач без достатньої правової підстави, було саме право користування нежилими приміщеннями, загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві, які належать позивачу на праві господарського відання.

Водночас, враховуючи, що право користування (майно) неможливо повернути в натурі, відповідач, відповідно до положень статті 1213 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість за використання такого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з набуттям права користування (речового права) спірними нежилими приміщеннями, які належить позивачу на праві господарського відання, без достатньої правової підстави, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість користування вказаним майном, оскільки відповідно до статті 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 було затверджено Порядок передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Порядок), Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва (далі - Методика), а також Типовий договір про оренду майна територіальної громади міста Києва (далі - Типовий договір).

Згідно з п.п. 12.2, 12.4, 12.8 Порядку орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги; орендодавці (балансоутримувачі) щомісячно звітують про стан сплати за оренду, контролюють своєчасність надходження орендної плати та ведуть роботу з боржниками об'єктів оренди щодо стягнення заборгованості з орендної плати.

Судом встановлено, що за період з 01.04.2015 по 27.09.2015 позивачем нараховано суму відшкодування за користування без правової підстави приміщеннями, загальною площею 114,60 кв.м у загальному розмірі 4 921,41 грн. без ПДВ (5 905,69 грн. разом з ПДВ), що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи Довідці про нарахування та надходження платежів за користування нежилим приміщенням у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа Комунальним підприємством «Ремонтно-експлуатаційна організація-5» та у щомісячних розрахунках плати за користування спірними приміщеннями за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року.

При цьому, судом встановлено, що розрахунок сум відшкодувань за фактичне користування нежилими приміщеннями, загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. на вул. Якуба Коласа в місті Києві, позивач здійснював на підставі Методики, затвердженої рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, застосування якої для розрахунків і нарахування плати за користування приміщеннями сторони погодили в Акті про фактичне використання нежилого будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа в місті Києві від 22.08.2011.

Оскільки відповідач використовував спірні нежилі приміщення для розміщення столярної майстерні комунального підприємства (є підприємством, яке здійснює діяльність по обслуговуванню житлового фонду), то позивачем у розрахунку плати за користування цими приміщеннями застосовано розмір орендної ставки 6% відповідно до п. 23 таблиці 1 Методики. Також, розрахунок здійснювався позивачем з урахуванням того, що розмір місячної орендної плати за наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (пункт 19 Методики).

Детальний розрахунок визначення розміру місячної орендної плати за використання нежилого будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа в місті Києві за період з 01.04.2015 по 27.09.2015 викладений у поясненнях до Довідки заборгованості Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-5», які долучені позивачем до матеріалів справи в якості додатку до позовної заяви № 155/1/03-1562 від 23.02.2016.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку сум відшкодування за фактичне користування без правової підстави нежилими приміщеннями, загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа в місті Києві за період з 01.04.2015 по 27.09.2015, з огляду на що приймає вказані розрахунки позивача у якості належного та допустимого доказу визначення вартості безпідставно набутого відповідачем майна (відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України).

Таким чином, загальний розмір відшкодування за фактичне користування спірними приміщеннями загальною площею 114,60 кв.м у будинку № 15 літер А на вул. Якуба Коласа в місті Києві за період з 01.04.2015 по 27.09.2015 становить 5 905,69 грн. разом з ПДВ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про стягнення з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-5» суми відшкодування у розмірі 5 905,69 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1379,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-5» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 15-Б; ідентифікаційний код 36114025) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 5 905,69 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот п'ять гривень 69 коп.) плати за фактичне користування нежилим приміщенням територіальної громади міста Києва, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.2016

Суддя Гумега О.В.