ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.04.16р. Справа № 4/5005/4665/2012
За скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюна - Веста", м. Червоноград, Львівська область на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюна - Веста", м. Червоноград, Львівська область

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 10 837 грн. 80 коп.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від скаржника (позивач): не з'явився;

від боржника (відповідача): не з'явився;

від ДВС: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюна-Веста", звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною завою про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 10 837 грн. 80 коп. Позовні вимоги вмотивовані порушенням з боку Відповідача господарського зобов'язання встановленого умовами договору купівлі-продажу №1/11 від 09.12.2011р.

Рішенням господарського суду від 25.06.2012 року позовні вимоги задоволено.

На виконання рішення видано наказ від 07.07.2012 року.

02.03.2016 року до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюна-Веста", м. Червоноград, Львівська область на Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про:

- визнання незаконною постанови головного державного виконавця Центрально- Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції Марач Є.В. від 16.12.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрально- Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції Марач Є.В. при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.20123 року у справі №4/5005/4665/2012;

- зобов'язання головного державного виконавця Центрально- Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції Марач Є.В. вчинити виконавчі дії.

У зв'язку з тим, що суддя Величко Н.Л. не працює в господарському суді, розпорядженням №166 від 02.03.2016 року відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи на підставі якого скаргу передано для розгляду судді Мартинюку С.В.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2016 року прийнято скаргу до розгляду в засіданні на 22.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 22.03.2016 року розгляд скарги відкладено на 11.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 11.04.2016 року скарги відкладено на 25.04.2016 року.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що при винесенні Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не проведені належним чином дії щодо виявлення коштів та майна підприємства-боржннка, що є порушенням прав стягувача та норм Закону України «Про виконавче провадження в України».

ВДВС проти задоволення скарги заперечує, про що зазначив в клопотанні про відкладення розгляду скарги, яке надійшло до суду 25.03.2016 року.

Письмових відзивів на скаргу представники боржника та ДВС не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали скарги, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2012р. по № 4/5005/4665/2012 присуджено до стягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ВЕСТА» 10837 грн. 80 коп. основного боргу, 1609,50грн. витрати по сплаті судового збору.

На виконання рішення господарського суду від 25.06.2012р. господарським судом Дніпропетровської області 07.07.2012 видано наказ про примусове виконання.

29.05.2015р. стягувачем направлено на адресу Центрально-Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції заяву з проханням прийняти до виконання наказ господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2012 р. у справі № 4/5005/4665/2012.

24.06.2015р. головним державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції Марач Є.В. винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу від 07.07.2012 р. у справі № 4/5005/4665/2012.

16.02.2016 р. стягувачем отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постанова мотивована тим, що стягувач не здійснив авансування витрат пов'язаних із проведенням виконавчих дії.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Скаржником зазначено, що він не отримував пропозиції від Центрально-Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції про авансування витрат пов'язаних із проведенням виконавчих дій, ані про розмір і суму такого авансування, ані те які саме виконавчі дії належить авансувати, ані про те на який саме рахунок слід вносити грошові авансування, а відтак стягувач не мав можливості здійснити авансування витрат пов'язаних із проведенням виконавчих дії.

19.02.2016р. стягувач отримав відомості із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про провадження № 47957425, де зазначено, що за час перебування на виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2015р. у справі №4/5005/4665/2012 лише 24.06.2015р. винесено постанову відкриття виконавчого провадження та 16.12.2015р. винесено постанову про повернення виконавчого стягувачу, жодних виконавчих дій державним виконавцем не вчинялось.

Господарський суд, дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюна - Веста" підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 року № 202/98-ВР, Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтею 2 вказаного Закону, передбачено правову основу діяльності державної виконавчої служби, відповідно до якої, правова основа діяльності державної виконавчої служби становить Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, який діяв на час проведення виконавчих дій) від 21.04.1999 року № 606-ХІУ та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.. 1 Закону України "Про виконавче провадження", Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження у встановленому Міністерством юстиції України порядку можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких включаються державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби. Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України або начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі на керівника групи можуть покладатися права і повноваження у виконавчому провадженні, встановлені цим Законом, для начальників відділів примусового виконання рішень та заступників начальників районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції - начальників відділів державної виконавчої служби (далі - начальники відділів). (ч. 1-3 ст. 2 вказаного Закону).

Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частиною 1, 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ст.. 11 Закону).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, яким серед іншого є і накази господарських судів (ст. 17 Закону).

Стаття 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частина 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 1 частини 1 ст. 32 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

З норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що державний виконавець при здійснені дій примусового характеру на виконання вимог виконавчого документа, який перебуває у нього на виконанні, повинен неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вжити всіх встановлених і наданих йому Законом невідкладних заходів, щодо виявлення майна боржника та звернення на нього стягнення для виконання рішення суду винесеного іменем України на користь стягувача.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби передбачено Главою 9 Закону України "Про виконавче провадження", а саме ст. 82 вказаного Закону, відповідно до якої, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Всупереч вимогам Закону державним виконавцям Центрально-Міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції не вжито відповідних заходів, спрямованих на своєчасне, неупереджене і повне проведення виконавчих дій з виконання вимог виконавчого документа, які є обов'язком державного виконавця (ст. 11 Закону).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає обґрунтованими доводи скаржника стосовно незаконності дій державного виконавця щодо винесення Постанови від 16.12.2015 року.

Відповідно до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно з ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві підставою для повернення є те, що стягувач не здійснив авансування витрат пов'язаних із проведенням виконавчих дії, однак доказів узгодження суми такого авансування, з зазначенням того, які саме виконавчі дії належить авансувати, на який саме рахунок слід вносити грошові авансування ВДВС не надано, а відтак господарський суд доходить висновку, що стягувач не мав можливості здійснити авансування витрат пов'язаних із проведенням виконавчих дії.

Господарський суд вважає заявлену в скарзі вимогу щодо зобов'язання головного державного виконавця Центрально-міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції вчинити певні дії є передчасною, оскільки заявлені скаржником дії можуть бути вчинені лише після поновлення виконавчого провадження, а для поновлення виконавчого провадження дії передбачені Розділом XIV ГПК України та положеннями Закону України "Про виконавче провадження" повинні вчиняти як сам стягувач (повернути виконавчий документ ло ВДВС), так і орган державної виконавчої служби (поновити виконавче провадження).

Аналогічна позиція відображена в постанові ВГСУ №32/143 пн від 10.12.2012 року.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюна - Веста" - задовольнити частково.

Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Центрально-міського ВДВС Криворізького міського управління юстиції від 16.12.2015 року про повернення виконавчого документу.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрально-Міського ВДЕ Криворізького міського управління юстиції Марач Є.В. при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2012р господарського суду справі № 4/5005/4665/2012.

В решті вимог скаржника - відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя С.В. Мартинюк