ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2016 Справа № 920/221/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/221/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

про стягнення 14 106 грн. 97 коп.,-

Представники сторін:

Від позивача: Прокопенко Н.В. (довіреність № 2180-К-О від 03.07.2014 року);

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви б/н від 15.02.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 14 106 грн. 97 коп., відповідно до договору банківського обслуговування б/н від 15.03.2011 року, укладеного між сторонами по справі, в тому числі: 3 725 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом, 4 447 грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками, 5 048 грн. 06 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, 885 грн. 92 коп. - заборгованість по комісії, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 25.04.2016 року не прибув, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 40030, АДРЕСА_1, на яку було відправлено ухвалу господарського суду Сумської області про порушення провадження у справі № 920/221/16 від 01.03.2016 року, ухвалу від 14.03.2016 року та ухвалу від 07.04.2016 року, підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Пунктом 11 «Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року (02.04.2009р.)» передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали направлялись відповідачу за його юридичною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

В мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua позивачем були розміщені «Умови та правила надання банківських послуг» (надалі - Умови) та тарифів банку.

Згідно підписаної відповідачем заяви відповідач приєднався до Умов, тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 15.03.2011 року.

Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_3 та картковий рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.2.1.1.16 Умов передбачено, що при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому «Умов та правил надання банківських послуг». Сторони погодилися, що кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Ліміт овердрафту встановлюється Банком на кожний операційний день. У випадку зниження Банком ліміту в односторонньому порядку, передбаченому цими «Умовами та правилами надання банківських послуг», Клієнт зобов'язується погасити різницю між фактичною заборгованістю і сумою нового ліміту не пізніше дня, вказаного в повідомленні банку про зміну ліміту, спрямованого Клієнту у будь-якій з форм, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг». В іншому випадку грошове зобов'язання вважається порушеним, а зазначена різниця між фактичною заборгованістю і новою сумою ліміту вважається простроченою з дня, вказаного в повідомленні.

Згідно з п. 3.2.1.1.8. Умов, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). Згідно ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Пунктом 3.2.1.4.1. Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання відповідача щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні відповідачем будь-якого з грошового зобов'язання відповідач сплачує позивачу (банку) відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4. Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9. Умов).

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обов'язок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Згідно з п. 3.2.1.2.3.4. Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених Умовами, банк, на свій розсуд, має право змінити умови кредитування - зажадати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строки виконання яких не наступили, терміни вважаються що настали в зазначену в повідомленні дату. У цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному об'ємі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання.

Відповідно до розрахунку позивача, виписки по рахунку відповідача та письмового пояснення позивача до розрахунку заборгованості за договором від 15.03.2011 року комісія нарахована позивачем за період з 31.12.2013 року по 01.02.2016 року і становить 885 грн. 92 коп. Розрахунок відсотків позивачем проведений за ставкою 48% річних з 31.12.2013 року по 01.07.2014 року і становить 1 033 грн. 32 коп., з 01.07.2014 року по 10.02.2016 року нарахування проводилось за ставкою в 56% річних і складає 3 413 грн. 76 коп.

11 березня 2016 року позивач надав лист б/н від 11.03.2016 року, в якому зазначив, що з 01.07.2014 року внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг якими, зокрема, було змінено відсоткову ставку за користування кредитним лімітом. Як вказує позивач, про час вступу в дію нових розмірів відсоткових ставок відповідачу були надіслані смс-повідомлення. Крім того, банком доводилась інформація через електронні системи Приват24.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим станом на 10.02.2016 року заборгованість останнього за кредитом складає 3 725 грн. 91 коп., 4 447 грн. 08 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом та 885 грн. 92 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з претензією № 10221SUC1S04T від 21.01.2016 року про погашення заборгованості за кредитом та відсотками, сплати пені та комісії за користування кредитом, разом з цим відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

Згідно ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Пунктом 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, який згідно довідки про розміри встановлених кредитних лімітів № 08.7.0.0.0/33 від 15.02.2016 року та виписки по рахунку № НОМЕР_3 становив з 15.03.2011 року - 12200,00 грн., з 23.05.2011 року - 12300,00 грн., з 05.11.2012 року - 12000,00 грн., з 15.11.2012 року - 12300,00 грн., з 04.02.2013 року - 15400, 00 грн., з 13.03.2013 року - 17400,00 грн., з 01.03.2014 року - 3000,00 грн., з 02.03.2014 грн. - 0.00 грн., з 17.03.2014 року - 0,00 грн.

При цьому відповідач своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків та заборгованості по комісії не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Заборгованість відповідача за кредитом, відсотками та комісією станом на день розгляду справи є непогашеною. Аргументованих заперечень чи доказів сплати боргу відповідач не надав.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.2.1.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за цим договором встановлені сторонами тривалістю 5 років (п. 3.2.1.5.7 Умов).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку суми заборгованості відповідачу нараховано пеню в розмірі 5 048 грн. 06 коп. за загальний період з 31.12.2012 року по 10.02.2016 року.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобов'язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

Відповідачем не подано доказів сплати заборгованості за кредитом чи аргументованих заперечень проти вимог позивача ні контррозрахунку суми відсотків, комісії та пені.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується матеріалами справи, право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене умовами договору, господарський суд вимоги позивача по стягненню з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 14 106 грн. 97 коп., в тому числі: 3 725 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом, 4 447 грн. 08 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5 048 грн. 06 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 885 грн. 92 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом визнає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1(40030, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код 14360570) заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 15.03.2011 року, а саме 3 725 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом, 4 447 грн. 08 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5 048 грн. 06 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 885 грн. 92 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 26.04.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова