ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.04.2016 Справа № 907/487/13

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „АГОРА, м. Чоп

ДО Чопської міської ради, м. Чоп

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - міського комунального проектного підприємства „Чоппроект, м. Чоп

ПРО визнання права власності на нежитлове приміщення торговий павільйон (літ. Г) загальною площею 6,3кв.м. та нежитлове приміщення торговий павільйон (літ. Д) загальною площею 5кв.м., що розташовані в м. Чоп, вул.. Вербова, 1

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Ремецькі О.Ф.,

судді Івашкович І.В.,

судді - Йосипчук О.С.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю №001 від 04.01.2016р.

від відповідача не зявився

від третьої особи - не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „АГОРА, м. Чоп звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Чопської міської ради, м. Чоп про визнання права власності на нежитлове приміщення торговий павільйон (літ. Г) загальною площею 6,3кв.м. та нежитлове приміщення торговий павільйон (літ. Д) загальною площею 5кв.м., що розташовані в м. Чоп, вул.. Вербова, 1.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.05.2013р. порушено провадження у справі №907/487/13 та призначено справу до розгляду на 27.05.2013р.

Розгляд справи неодноразово відкладався, а також ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.03.2014р. було зупинено провадження у справі №907/487/13 до закінчення розгляду Вищим адміністративним судом України в касаційному провадженні справи №2а-0770/3712/12 за позовом Чопської міської ради Закарпатської області до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агора та Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про зобов'язання вчинити певні дії, визнання дій неправомірними та скасування рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2015р. у справі №К/800/63000/13 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.03.2013р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р. залишено без змін.

Таким чином, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.01.2016 року провадження у даній справі поновлено та призначено до розгляду на 25.01.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.01.2016р. було відкладено розгляд справи на 08.02.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.02.2016 призначено колегіальний розгляд справи № 907/487/13 у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2016 року було прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд справи на 11.03.2016 року на 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 22.03.2016р з підстав, викладених в ній.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 06.04.2016р. з мотивів, зазначених в ній.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2016р. за клопотанням позивача було продовжено строк вирішення спору та відкладено судове засідання на 15.04.2016р.

Представник позивача на день судового засідання подав суду додаткове письмове пояснення по суті заявлених позовних вимог, які просить задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених в ньому. Просить суд взяти до уваги те, що на виконання умов договорів оренди земельних ділянок, укладених між Чопською міською радою та ТОВ «Агора» № -002, та № - 001 від 24.01.2008 p., в частині приведення території ринку у відповідність до генерального плану ринку міста Чоп та здійснення торговельної діяльності, товариством на орендованих земельних ділянках по вул. Вербова, 1, крім використання власної будівлі «критого ринку», було змонтовано 52 металевих кіосків, один навіс, побудовано бетонний майданчик площею 269 м.кв та капітальну споруду торгового павільйону площею 5,0 м.кв., а по вул. Вербова, 1-а змонтовано 45 металевих кіосків, два навіси, побудовано бетонний майданчик площею 430 м.кв та капітальну споруду торгового павільйону площею 6,3 м.кв.

31 липня 2012 року, у звязку з наближенням кінця терміну оренди, ТОВ «Агора», відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону № 3038-VI від 17.02.2011), звернулось до Чопської міської ради з відповідним клопотанням про поновлення договорів оренди даних земельних ділянок. До листів-повідомлень були додані проекти договорів оренди та додаткових угод, копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копії витягу з єдиного державного реєстру тощо. <

Однак, Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Чопської міської ради Закарпатської області від 22 листопада 2012 року № 17 було вирішено відмовити у поновленні договорів оренди земельних ділянок, укладених між Чопською міською радою та ТОВ "Агора" № -002, та № - 001 від 24.01.2008 року та зобовязано повернути земельні ділянки за адресою: м. Чоп, вул. Вербова 1, площею 0,1386 га та земельну ділянку за адресою м. Чоп, вул. Вербова 1-а, площею 0,0674 га. Чопській міській раді, з подальшим переведенням до земель запасу міста.

ТОВ «Агора» було оскаржено вказане вище рішення органу місцевого самоврядування, внаслідок чого рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2016р. по справі № 907/49/16 було визнано незаконним та скасовано рішення Чопської міської ради Закарпатської області №17 від 22.11.2012 року «Про розгляд питання щодо поновлення договорів оренди» (на день судового засідання дане рішення ще не набуло законної сили у зв'язку з його оскарженням в апеляційному порядку).

Також просить суд взяти до уваги те, що рішеннями Чопської міської ради №17 та №18 від 18.03.2016 року припинено право постійного користування земельними ділянками МКПП «Чоппроект» за адресами: м. Чоп, вул. Вербова, 1а та вул. Вербова, 16, у зв'язку з ліквідацією комунального підприємства за рішенням власника.

Окрім цього, у підтвердження заявлених позовних вимог вказує, що 21 листопада 2012 року ТОВ «Агора» було надіслано на адресу Чопської міської ради рекомендованим листом клопотання за № 325 про надання дозволу ТОВ «Агора» на оформлення права власності на будівлі, які знаходяться за адресами - м. Чоп, вул. Вербова, 1 та м. Чоп, вул. Вербова, 1 «а» у відповідності до вимог ст.3.12. «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» № 91, затвердженими та введеними в дію Постановами кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 830/19568.

До вказаного вище клопотання були надані нотаріально посвідчені копії Декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 15.11.2012 року № ЗК 7 та Декларації про готовність об'єкта - торгового павільйону, до експлуатації від 15.11.2012 року № ЗК 6.

Зі сторони органу місцевого самоврядування жодної відповіді, в тому числі і щодо задоволення клопотання ТОВ «Агора», не надходило, а тому і був підготовлено відповідне звернення до суду про визнання за забудовником права власності на об'єкти самочинної забудови. Натомість Чопська міська рада Закарпатської області звернулась з адміністративним позовом до Інспекції ДАБК у Закарпатській області, щодо скасування реєстрацій вказаних вище Декларацій про готовність обєкта до експлуатації.

При цьому позивач стверджує, що Інспекцією ДАБК у Закарпатській області Декларації про готовність об'єкту - торгового павільйону, до експлуатації від 15.11.2012 року № ЗК 7 та Декларації про готовність об'єкта - торгового павільйону, до експлуатації від 15.11.2012 року № ЗК 6 прийняті у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» № 91, що підтверджується Вищим адміністративним судом України в межах касаційного провадження при розгляді справи №2а-0770/3712/12. Тобто, визнано законним будівництво спірних торгових павільйонів, які відповідно до даних внесених в Декларації є капітальними будівлями 2 категорії складності, код згідно до державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, наступний - 12.30.9.

Представник відповідача не зявився, повноважного представника у судове засідання не направив. Разом з тим, у поданих суду письмових поясненнях по суті заявлених позовних вимог після поновлення провадження у справі вказує на обгрунтованість позиції позивача, щодо проведення будівництва спірних об'єктів у відповідності до вимог чинного законодавства та відсутність підстав щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - міського комунального проектного підприємства „Чоппроект свого уповноваженого представника в судове засідання не направила. При цьому, матеріали справи містять відомості про перебуванні у стані припинення шляхом ліквідації даної особи за рішенням Чопської міської ради.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2007 року між Чопською міською радою та ТОВ Агора було укладено два договори оренди земельної ділянки, а саме: Договір оренди земельної ділянки від 17.12.2007р. у м. Чоп, вул. Вербова, 1 площею 0,0674га для обслуговування ринку та здійснення ринкової діяльності та Договір оренди земельної ділянки від 17.12.2007р. у м. Чоп, вул. Вербова, 1 площею 0,1386га, у т.ч. під капітальними спорудами 0,0547га для обслуговування ринку та здійснення ринкової діяльності. Державну реєстрацію даних договір оренди проведено 21.01.2008р., про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

Відповідно до вимог пункту 23 договорів оренди на орендаря було покладено обов'язок у річний строк з дня відповідної реєстрації договір оренди привести територію ринку у відповідності до Генерального плану міста Чоп та у відповідності до права забудови та благоустрою міста, проїзди та дороги, що проходять по земельній ділянці ринку міста Чоп.

З метою належного виконання умов договір оренди земельних ділянок позивачем було замовлено та розроблено Генеральний план ринку у м. Чоп та Реконструкцію ринку в м. Чоп коригування плану.

На відповідні звернення ТзОВ «Агора» було видано ордер на виконання земельних робіт на території м. Чоп за №352 від 22.04.2008р., який затверджено головою Чопського міськвиконкому 05.05.2008р.

Рішенням виконавчого комітету Чопської міської ради Закарпатської області від 06.08.2009р. за №101 земельній ділянці площею 0,0674 га присвоєно нову адресу: м. Чоп, вул. Вербова, 1 «А».

З метою приведення території ринку у відповідність до Генерального плану м. Чоп та правил забудови та благоустрою міста, а також з врахуванням того, що цільове призначення земельної ділянки є здійснення ринкової діяльності, ТзОВ «Агора» здійснило будівництво торгового павільйону (літ. Г) у м. Чоп по вул. Вербова, №1а та торгового павільйону (літ. Д) у м. Чоп по вул. Вербова, №1.

Як встановлено Львівським апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.07.2011р. №35180/10/9104, яка набрала законної сили, та підтверджується позивачем в порядку вимог ст. 35 ГПК України, як на преюдиційність, протягом 2008-2009р.р., ТзОВ «Агора» без відповідних дозволів на будівництво обєктів містобудування, без погодження та затвердженої в установленому порядку проектної документації, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, з порушенням пожежних норм та правил було здійснено самовільне будівництво обєктів нерухомого майна та самовільне встановлення споруд на земельних ділянках, передані у користування згідно Договорів №1 та №2.

При цьому, позивач вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими у відповідності до вимог частини п'ятої статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки він є користувачем земельної ділянки на якій розміщено самочинне будівництво та був таким станом па момент здійснення такого будівництва, що підтверджується Договорами оренди земельної ділянки №1 та №2. Також стверджує, що таке будівництво не порушує прав інших осіб, оскільки збудоване з дотриманням будівельних норм та правил. У підтвердження наведеного вказує, що за результатами проведеного технічного обстеження обєкта - торгового павільйону (літ. Г) у м. Чоп по вул. Вербова №1а, заг. пл. 6,30 кв.м. та торгового павільйону (літ. Д) у м. Чоп по вул. Вербова №1, заг.пл. 5,0 кв.м. встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації.

Оцінюючи матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Будівництво об'єктів нерухомості є взаємопов'язаною діяльністю різних суб'єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об'єкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.

Відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «;Про Генеральну схему планування території України», «;Про основи містобудування», «;Про архітектурну діяльність», «;Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «;Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва (частина третя статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частини третя та п'ята статті 376 Цивільного кодексу України передбачають випадки, коли право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду.

Так, відповідно до частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За приписами статті 375 Цивільного кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України, право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам має власник земельної ділянки; право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач на дату створення спірних нерухомих об'єктів був користувачем земельних ділянок на підставі вищезазначених договорів оренди з цільовим призначенням їх використання (мети) - для обслуговування ринку та здійснення ринкової діяльності.

Умовами договорів оренди, а саме, пунктом 24, передбачено право орендаря, за письмовою згодою орендодавця Чопської міської ради, зводити у встановленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження, тощо.

Натомість, ні позивачем, ні наявними у справі матеріалами не підтверджується отримання позивачем від відповідача письмової згоди на проведення будівельних робіт по спорудженню спірних об'єктів. При цьому, позивачем підтверджується факт проведення спірного будівництва споруд на земельних ділянках, переданих у користування згідно Договорів №1 та №2, без відповідних дозволів на будівництво обєктів містобудування, без погодження та затвердженої в установленому порядку проектної документації, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, з порушенням пожежних норм та правил (постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011р. У справі №35180/10/9104).

При цьому, прийняття в подальшому в експлуатацію об'єктів спірного нерухомого майна (15.11.2012р. за № ЗК 6 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області була зареєстрована Декларація про готовність обєкта до експлуатації, а саме торгового павільйону (літ. Г) у м. Чоп по вул. Вербовій, №1а площею 6,30 кв.м., а також 15.11.2012р. за № ЗК 7 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області була зареєстрована Декларація про готовність обєкта до експлуатації, а саме торгового павільйону (літ. Д) у м. Чоп по вул. Вербовій, №1 площею 5,0 кв.м.) не має суттєвого значення для розгляду справи, оскільки на момент звернення до суду (а також на час розгляду справи по суті) право користування земельними ділянками у позивача припинено у зв'язку із закінченням строку дії договорів оренди земельної ділянки та не поновлено у визначеному законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що самочинним будівництвом вважається будівництво об'єкту нерухомості за наявності хоч одного з елементів:

будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тобто цільове призначення земельної ділянки, наданої у власність або користування (оренду), прямо не передбачає зведення (будівництво) певного об'єкту нерухомості;

будівництво без належного дозволу, тобто без дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на будівництво (до 12.03.2011 - дня втрати чинності Законом України „Про планування і забудову територій") або без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, які належать до І - III категорій складності, чи дозволу на виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, які належать до IV і V категорій складності (з 12.03.2011 дня набрання чинності Законом України „Про регулювання містобудівної діяльності");

будівництво без належно затвердженого проекту, тобто без архітектурного проекту на будівництво, розробленого, погодженого і затвердженого в порядку, передбаченому Законом України „Про архітектурну діяльність" (а до 12.03.2011 також Законом України „Про планування і забудову територій").

Відтак, вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно господарські суди повинні з'ясовувати наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудовано спірне майно; наявність самочинно збудованого нерухомого майна; відповідність самочинно збудованого нерухомого майна будівельним нормам і правилам; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво відповідного нерухомого майна, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування, зокрема, на підставі договору оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, господарський суд повинен перевірити, чи не порушує це прав і законних інтересів інших осіб, в тому числі суміжних землекористувачів, чи не створює самочинно збудоване майно загрози життю, здоров'ю людей, майну фізичних та юридичних осіб, іншим чином не порушує прав третіх осіб.

Натомість, позивачем не доведено суду правомірності проведення самочинного будівництва на земельній ділянці, яка відведена для цієї мети з дотриманням її цільового використання, згоди власника земельної ділянки (відповідача у справі) на будівництво спірного майна, а також відсутності обставин щодо порушення прав і законних інтересів інших осіб, в тому числі суміжних землекористувачів, чи не створює самочинно збудоване майно загрози життю, здоров'ю людей, майну фізичних та юридичних осіб, іншим чином не порушує прав третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 33 цього кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Натомість, позивачем у встановленому законодавством порядку не доведено обгрунтованості заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Головуючий суддя Ремецькі О.Ф.

Суддя Івашкович І.В.

Суддя Йосипчук О.С.