ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 910/2441/15-г

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого,
Овечкіна В.Е.,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.02.2016
у справі№ 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
ДоПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
Провизнання недійсним одностороннього правочину,

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явились,
від відповідача:не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" у лютому 2015 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-9668/1.2-14 від 29.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 910/2441/15-г (суддя Ярмак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г (у складі колегії суддів: Зубець Л.П. - головуючого, Мартюк А.І., Новікова М.М.) позов повністю задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-9668/1.2-14 від 29.12.2014.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015 у справі № 910/2441/15-г (у складі колегії суддів: Овечкіна В.Е. ? головуючого, Корнілової Ж.О. ? доповідача, Чернова Є.В.) касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва частково задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У постанові зазначено, що в даному випадку заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Судами не встановлено, чи порушується у позивача суб'єктивне право або охоронювані законом інтереси, який би захищався поданням даного позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі № 910/2441/15-г (суддя Балац С.В.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Публічного акціонерного товариства "Національна Акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-0=9668/1.2-14.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/2441/15-г (у складі колегії суддів: Андрієнка В.В. ? головуючого, Шапрана В.В., Буравльова С.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва залишено без змін.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/2441/15-г скасувати, і прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 06.01.2014 звернулось до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" із заявою від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту вказаної заяви, відповідачем зазначено, що за даними

бухгалтерського обліку рахується дебіторська заборгованість позивача перед відповідачем за договором оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 № 14/1292/04 в сумі 82062,19 грн. В свою чергу, станом на 01.12.2014 відповідач має кредиторську заборгованість перед позивачем за договором з надання послуг з транспортування природного газу розподільному трубопроводами від 30.01.2014 №14-108-ТН в сумі 5638273,94 грн. Вказані зобов'язання в сумі 82062,19 грн. є зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав.

Позивач, не погоджуючись, з проведенням зарахуванням зустрічних однорідних вимог, направив відповідачу лист від 26.01.2015 № 284/18 про відмову від проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, виклавши власні доводи, вважаючи, що у позивача на підставі рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4114/14 відсутній обов'язок перед відповідачем щодо внесення орендної плати, заява від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 має бути відкликана.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 позивач посилається на вимоги ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 601 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином підставою для визнання правочину недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення правочину.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Суди дійшли до помилкового висновку, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.12.2014 № 26-9668/1.2-14 є недійсною, оскільки судами встановлено, що зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулось, тому заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Якщо фактичні обставини, які входять до предмета доказування в цій справі, з'ясовані судом першої або апеляційної інстанції з достатньою повнотою, але допущено помилки в застосуванні норм матеріального права, через що висновки суду першої і апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, суд касаційної інстанції може прийняти нове рішення.

Виходячи з того, що судами попередніх інстанцій у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи, проте таким обставинам надано неправильно юридичну оцінку та не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосувати до спірних правовідносин, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати попередні судові рішення, і прийняти нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у позові.

Головуючий, суддяКорнілова Ж.О.
Судді:Овечкін В.Е.
Чернов Є.В.