номер провадження справи 12/20/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 Справа № 908/517/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/517/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Київхліб, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект, м. Мелітополь

про стягнення 53985,83 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № П-05/3 від 05.01.2016 року

від відповідача ОСОБА_2, протокол № 1 від 15.09.2014 року

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Київхліб звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 41882,40 грн. та пені в сумі 12103,43 грн. за договором № 46 від 07.10.2014 року, що разом складає 53985,83 грн.

09.03.2016 року на адресу суду від позивача у справі на підставі ст. 741 Господарського процесуального кодексу України надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Подане клопотання позивач мотивує скрутним фінансовим становищем підприємства, а також великою відстанню до Господарського суду Запорізької області. При цьому вказує, що найближчий суд, до якого може прибути представник ПАТ «КИЇВХЛІБ» для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, Господарський суд міста Києва, який є в переліку судів, де впроваджено систему відеоконференції. Просить забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 11.03.2016 року об 11:00 у режимі відеоконференції та визначити суд, відповідальний за її проведення під час судового засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.03.2016 року в порядку приписів ст. 89 ГПК України виправлено описку, допущену у другому пункті резолютивної частини ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/517/16, в частині зазначення дати та часу, на які призначено судове засідання, виклавши його в наступній редакції: - Справу призначити до розгляду на 23.03.2016 о 14:30., далі по тексту.

10.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що відповідно до п. 1.2. Договору № 46 від 07.10.2014 року, укладеного з відповідачем, та підписаної до нього Специфікації № 1, відповідач повинен був поставити «ланцюг тяговий, крок 100мм., 183 метра , за ціною 554 грн. 00 коп.» всього на суму з ПДВ 121658,40 грн. При цьому вказує, що відповідно п. 3.5., 3.5.1., 3.5.2 Договору оплата Товару здійснювалась позивачем, безготівковим розрахунком, на підставі виставлених відповідачем рахунків в наступному порядку: аванс - 80% від загальної вартості протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання рахунку-фактури, повна сплата на підставі рахунку-фактури протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення про виготовлення товару. Пояснює, що на підставі рахунку № 46 від 07.10.2014 року та п. 3.5.1.Договору № 46 від 07.10.2014 року сплатив відповідачу 80% вартості Товару, що склало 97326,72 грн. Відповідач в свою чергу листом № 58 від 17.11.2014 року повідомив позивача, що товар згідно Договору буде готовий до відвантаження 21.11.2014 року. Позивач на підставі цього листа, відповідно до умов Договору та рахунку № 46 від 07.10.2014 року перерахував відповідачу 22.12.2014 року залишок суми згідно специфікації 24331,68 грн. Вказує, що всього перераховано відповідачу 121658,40 грн., що відповідає умовам Договору та підписаної сторонами Специфікації. Разом з тим зазначає, що 16.01.2015 року відповідач поставив «Ланцюг тяговий крок 100 мм» в кількості 120 м. на суму 79776,00 грн. При цьому різниця між поставленим відповідачем товаром та оплаченим позивачем, становить 41882,40 грн. Вважає, що подальші телефонні переговори та переписка, в тому числі лист відповідача № 16 від 02.07.2014 року свідчить про те, що останній ввів в оману позивача, повідомивши неправдиву інформацію про готовність до відвантаження товару. Фактично «ланцюг тяговий, крок 100мм» не був виготовлений відповідачем і не був готовий до транспортування. Повідомляє, що відповідач визнав суму заборгованості в розмірі 41882,40 грн. шляхом підписання акта звірки розрахунків з позивачем. Крім цього, відповідач в листі № 16 від 02.07.2015 року визнав, що підприємство не може до поставити частину не виготовленого ним ланцюга в кількості 63 метра і зобов'язався перерахувати кредиторську заборгованість. Вказує, що станом на сьогоднішній день залишок боргу відповідача становить 41882,40 грн. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2016 року задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні у справі № 908/517/16 в режимі відеоконференції з Господарським судом міста Києва, зокрема доручено Господарському суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції 23.03.2016 року о 14 год. 30 хв. у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в.

Ухвалою господарського суду від 04.04.2016 року на підставі приписів ст. 741 ГПК України доручено Господарському суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції 19.04.2016 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в, визначивши при цьому особою, яка братиме участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції: Публічне акціонерне товариство Київхліб.

Судове засідання 19.04.2016 року проводилось в режимі відеоконференції. Хід і результати процесуальних дій фіксувалися судом за допомогою технічних засобів відеозапису.

Безпосередньо в судовому засіданні 19.04.2016 року представник відповідача повідомив суду, що ним сплачена сума основного боргу в розмірі 41882,40 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1378,00 грн. на користь позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 19.04.2016 року підтвердив факт оплати відповідачем у повному обсязі суми основного боргу та витрат зі сплати судового збору. Разом з тим підтримав позовні вимоги в частині стягнення пені.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 07.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект, далі Продавець, та Публічним акціонерним товариством Київхліб, далі Покупець, був укладений договір № 46, далі Договір.

Відповідно до п 1.1. Договору Продавець зобовязується по заявці Покупця поставити, а Покупець зобовязується прийняти вироби та устаткування, далі Товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. п. 1.2, 1.3. Договору Товар поставляється партіями. Найменування Товару в кожній партії, його технічні параметри, кількість, ціна і вартість вказані у нумерованих Специфікаціях (додатках до договору), які становлять невідємну частину цього Договору. На поставку кожної партії Товару Продавець по заявці Покупця надає рахунок-фактуру, на підставі якої сторони підписують відповідну нумеровану Специфікацію.

Умовами п. 2.1. 2.2. Договору сторони узгодили, що постачання Товару здійснюється партіями та в терміни, узгодженими сторонами. На кожну партію Товару оформляється рахунок-фактура та Специфікація, в яких вказується номенклатура, кількість, ціна, вартість та термін поставки. За домовленістю сторін поставка Товару здійснюється експедиційною фірмою «Делівері». Зобовязання по передачі Товару експедиційній фірмі «Делівері» та оплату доставки до м. Києва Продавець бере на себе.

Порядок оплати визначений сторонами в розділі 3 Договору. Так, згідно з п. 3.1. 3.7. Договору ціна Товару, що передається за даним Договором, визначається в національній валюті України. Загальна сума Договору складається із вартості всіх партій Товару, поставленого по Специфікаціях протягом дії Договору. Ціна Товару згідно із Специфікацією № 1 становить суму 101382 грн. (сто одна тисяча триста вісімдесят дві гривні 00 копійок) без ПДВ. ПДВ 20% становить 20276,40 грн., разом 121658 грн. (сто двадцять одна тисяча шістсот пятдесят вісім гривень 40 копійок). Оплата Товару здійснюється безготівковим розрахунком на підставі виставлених рахунків шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця згідно з обумовленим нижче порядком:

- аванс в розмірі 80% від загальної вартості протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання рахунку-фактури;

- повна оплата здійснюється Покупцем на підставі рахунку-фактури протягом 5 (пяти) банківських днів після отримання повідомлення про виготовлення Товару. Датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. За домовленістю сторін порядок оплати може бути змінений і зафіксований в додаткових угодах до Договору.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2., 5.5. Договору приймання-передача Товару здійснюється на підставі видаткової накладної. Приймання-передача Товару по кількості здійснюється Покупцем згідно кількості вказаної в товарно-супровідних документах. Продавець зобовязаний надати з кожною партією товару наступні документи:

- рахунок-фактура,

- податкова накладна,

- видаткова накладна,

- сертифікат відповідності якості або Паспорт (при наявності).

Умовами п. 6.1. Договору сторони визначили, що Продавець зобовязується повернути Покупцеві кошти в випадку невиконання своїх зобовязань по своїй вині, або за недопоставлений Товар, в разі відсутності можливості його поставки.

Згідно з п. 9.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року. Припинення терміну дії договору не звільняє жодну із сторін від виконання своїх обовязків.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов Договору товар у повному обсязі не поставив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 41882,40 грн. При цьому зазначає, що ця сума підтверджена відповідачем згідно підписаного акту звіряння взаємних розрахунків за період 07.10.2014 року 28.12.2015 року, а також відповідач у листі № 16 від 02.07.2015 року повідомив, що перерахує кредиторську заборгованість за вказаним договором на рахунок позивача. Разом з тим, позивач зазначає, що вимоги щодо повернення коштів за непоставлений товар відповідач не виконав.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем до Договору була підписана Специфікація № 1, за умовами якої сторони узгодили поставку наступного товару: ланцюг тяговий, крок 100мм (згідно узгодженого креслення) у кількості 183 м за ціною без ПДВ за 1 м в сумі 554,00 грн. вартістю 121658,40 грн. з ПДВ.

На підставі виставленого відповідачем рахунка № 46 від 07.10.2014 року на виконання умов Договору позивач здійснив передоплату товару на поточний рахунок відповідача у розмірі 80% від загальної вартості в сумі 97326,72 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 31633 від 20.10.2014 року (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом № 58 від 17.11.2014 року повідомив позивача, що товар згідно договору № 46 від 07.10.2014 року буде готовий до відвантаження 21.11.2014 року та просив згідно п. 3.5.2. договору здійснити повну оплату товару до вказаного терміну в сумі 24332,40 грн.

На підставі вказаного листа позивач відповідно умов Договору та рахунку № 46 від 07.10.2014 року перерахував відповідачу залишок суми за Товар в сумі 24331,68 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 37554 від 22.12.2014 року (а.с. 19).

Таким чином, позивачем здійснено оплату Товару в повному обсязі в сумі 121658,40 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідач виконав частково свої зобовязання за Договором, поставивши позивачу товар: ланцюг тяг. крок у кількості 120 м на загальну суму 79776,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами у справі накладною № 25 від 16.01.2015 року (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань з поставки товару у повному обсязі, звернувся до останнього з претензією № П-05/118 від 10.02.2015 року, в якій вимагав терміново виконати умови Договору і направити на його адресу недопоставлені 63 метра ланцюга тягового крок 100 мм на суму 41882,40 грн.

В подальшому у звязку з невиконанням відповідачем умов Договору та неотриманням Товару позивач звернувся до відповідача з вимогою № П-05/302 від 03.04.2015 року про повернення протягом 7 календарних днів на його розрахунковий рахунок суми коштів за непоставлений Товар в розмірі 41882,40 грн.

У відповідь на вказані звернення позивача відповідач листом № 16 від 02.07.2015 року повідомив, що у звязку з тим, що на підприємстві відбулася ротація особового складу та при інвентаризації були виявлені недостачі комплектуючих та відповідного обладнання, підприємство не в змозі виготовити замовлений ланцюг, тому вимушене перерахувати кредиторську заборгованість, яка виникла за договором № 46 від 07.10.2014 року до вересня 2015 року.

Втім, станом на день подання позову відповідач кошти в сумі 41882,40 грн. позивачу не повернув, у звязку з чим позивач намагається стягнути їх в судовому порядку.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання зобовязання з поставки товару відповідачем, позивач наполягає на стягненні з останнього пені за період з 17.04.2015 року по 17.10.2015 року в сумі 12103,43 грн. на підставі п. 6.3. Договору. Так, вказаним пунктом Договору передбачено, що у випадку порушення строків, визначених умовами цього Договору, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так, фактичні обставини справи свідчать, що позивач свій обовязок щодо внесення попередньої оплати за поставлений товар в загальній сумі 121658,40 грн. згідно Договору виконав, що підтверджується платіжними дорученнями № 31633 від 20.10.2014 року та № 37554 від 22.12.2014 року, належним чином засвідчені копії яких міститься в матеріалах справи.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання. Вказана позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.01.2010 року у справі № 42/423.

Безпосередньо в судовому засіданні 19.04.2016 року, яке проводилось в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів відеозапису представник відповідача повідомив суду, що ним сплачена сума основного боргу в розмірі 41882,40 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1378,00 грн. на користь позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 19.04.2016 року підтвердив факт оплати відповідачем у повному обсязі суми основного боргу та витрат зі сплати судового збору, про що зазначено в протоколі судового засідання.

За загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України). Водночас статтею 35 ГПК України визначені підстави звільнення від доказування.

Так, згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи визнання сторонами у справі факту оплати відповідачем суми основного боргу в розмірі 41882,40 грн., вказані обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Таким чином, відповідачем погашено борг за непоставлений товар в сумі 41882,40 грн. Однак вказані дії вчиненні відповідачем після звернення позивача з позовом до суду.

Так, припинення провадження у справі це форма завершення судової процедури, за якою рішення по суті не виноситься.

Законодавець зазначає, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК України), зокрема у таких випадках:

· припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

· спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Оскільки відповідачем повернуті кошти позивачу за непоставлений товар за вказаним Договором, провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Київхліб до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект щодо стягнення з останнього заборгованості в сумі 41882,40 грн., слід припинити за ознаками п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені суд вважає зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за Договором намагається стягнути з відповідача пеню в сумі 12103,43 грн. за період з 17.04.2015 року по 17.10.2015 року на підставі п. 6.3. Договору.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у випадку порушення строків, визначених умовами цього Договору, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Предметом поданого в даній справі позову фактично є вимоги позивача про стягнення з відповідача частини суми передоплати за не поставлений Товар та пені, нарахованої на суму передоплати, за порушення відповідачем строків її повернення.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено: якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України Про державний матеріальний резерв, статтею 36 Закону України Про телекомунікації, статтею 1 Закону України Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій. У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України Про відповідальність за несвоєчасне невиконання грошових зобов'язань, а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне невиконання грошових зобовязань передбачається, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.ст. 1, 3).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є санкцією договірною, яка обовязково має бути письмово (вираження згоди сторін) узгоджена сторонами, окрім випадків встановлення її розміру і бази певним нормативним актом.

З аналізу змісту пункту 6.3 Договору вбачається, що пеня передбачена для винної сторони за порушення нею строків, які визначені Договором. Таким чином, аналіз умов договору та діючого законодавства свідчить про неузгодження сторонами бази нарахування пені в залежності від порушення (від суми договору, від суми простроченого платежу, від суми непоставленого або недопоставленного товару).

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Київхліб до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект щодо стягнення пені в сумі 12103,43 грн. слід відмовити як необґрунтовано заявлених.

Питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки сторони в судовому засіданні 19.04.2016 року підтвердили, що відповідач сплатив на користь позивача судовий збір в сумі 1378,00 грн., що зазначено в протоколі судового засідання.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.04.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 549, 599, 627, 629, 639, 693, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Київхліб до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект щодо стягнення з останнього заборгованості в сумі 41882,40 грн. припинити.

2. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Київхліб до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольпродмашкомплект щодо стягнення пені в сумі 12103,43 грн. відмовити.

Повне рішення складено 25.04.2016 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.