ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016р. Справа№ 914/699/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаія «Всесвіт Комфорту», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Буд», м.Львів

про стягнення заборгованості за Договором № 011235 від 01.12.2014р. в сумі 10 260,00 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №б/н від 25.11.2013р.

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаія «Всесвіт Комфорту» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Буд» про стягнення заборгованості за Договором № 011235 від 01.12.2014р. в сумі 10 260,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 17.03.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 05.04.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

Розгляд справи відкладався з причин зазначених в ухвалі від 05.04.2016р. на 25.04.2016р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору № 011235 від 01.12.2014р. не оплатив вартість виконаних робіт в сумі 10 260,00 грн.

В судовому засіданні 25.04.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити та стягнути заборгованість за договором в сумі 10 260,00 грн.

Відповідач в черговий раз у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 25.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

01.12.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 011235 (далі за текстом - Договір), згідно якого замовник (відповідач у справі) доручає, а виконавець (позивач у справі) зобовязується виконати наступні роботи: - вогнезахист деревяних конструкцій даху Львівського академічного театру імені ОСОБА_3 по вул. Курбаса, 3 у м. Львові (п.1.1.Договору).

Відповідно до п.2.1. за виконанні роботи, зазначені в п. 1 Договору замовник сплачує виконавцю 10 260,00 грн.

На виконання умов Договору, позивачем було виконано свої зобовязання, а відповідачем прийнято виконані роботи, що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. на загальну суму 10 260,00 грн.

Крім того, сторонами 11.12.2014р. підписано та скріплено печатками довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. на суму 10 260,00 грн.

Вартість виконаних робіт становить 10 260,00 грн., що відповідає узгодженій сторонами договірній ціні.

Відповідно п. 2.2. Договору розрахунок здійснюється на протязі 5 (пяти) банківських днів з моменту підписання акту здачі приймання проектної документації і виконаних робіт.

Акт здачі приймання виконаних робіт згідно Договору на суму 10 260,00 грн. підписаний сторона та скріплений печатками сторін без жодних застережень 11.12.2014р.

Згідно умов Договору сторонами не передбачено складання проектної документації.

Заборгованість за Договором в сумі 10 260,00 грн. підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків, що підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своєчасно покладені на нього зобовязання щодо оплати виконаних робіт за Договором не виконав, у звязку з чим у нього заборгованість в сумі 10 260,00 грн., що підтримується позивачем та не заперечується відповідачем належними та допустимими доказами.

Належних та допустимих доказів оплати за виконанні роботи згідно Договору відповідачем не надано.

Доказів повного або часткового погашення заборгованості на момент розгляду справи в суді сторонами суду не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник, зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем своїх зобовязань за Договором. Відповідач не заперечив виконання робіт позивачем згідно Договору, належних та допустимих доказів сплати заборгованості згідно Договору в сумі 10 260,00 грн. відповідачем не надано.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Договором в сумі 10 260,00 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 526, 610, 611, 612, 626, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Буд» (79020, м. Львів, Проспект Чорновола, буд 67 Г; ідентифікаційний код 38057252) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Всесвіту Комфорту» (79016, м. Львів, вул. Декарта, буд. 6, офіс 18; ідентифікаційний код 37741218) 10 260,00 грн. заборгованості та 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2016року

Суддя Коссак С.М.