ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р. Справа № 923/148/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Черковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до: Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 133 138 грн. 63 коп. за договором купівлі-продажу природного газу

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 14-125 від 13.05.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 3241-15 від 29.12.2015р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (відповідач) у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 133 138,63 грн., а саме: 147 997 грн. 90 коп. пені, 79 719 грн. 78 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 5 420 грн. 95 коп., відповідно до умов договору № 2753/14-КП-33 про купівлю-продаж природного газу, укладеного сторонами 31 січня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні нарахованих витрат від інфляційних процесів за зобов'язаннями січня 2014р., у зв'язку з неправомірним їх нарахуванням. Відмовити в задоволенні нарахованих штрафних санкцій (пеня, 3% річних) за зобов'язаннями грудня 2014р. по пені в сумі 20 464,14 грн. та по 3% річних в сумі 2 192,57 грн., у зв'язку з їх невірним нарахуванням. Зменшити розмір нарахованої пені на 80%.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

31 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (відповідач) був укладений договір про купівлю-продаж природного газу № 2753/14-КП-33 з додатковими угодами: № 1 від 29.04.2014р., № 2 від 23.05.2014р., № 3 від 13.06.2014р., № 4 від 24.09.2014р., № 5 від 27.11.2014р., № 6 від 22.12.2014р.

Згідно з цим договором, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов'язується передати у власність Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 000, а Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" зобов'язане прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві в період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р. газ в обсягом до 1307 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.):

МісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсяг
січень 326 квітень20 липень 0,6жовтень 78
лютий 226 травень0,6серпень 0,6листопад 161
березень 234 червень0,6вересень 0,6грудень 219
I кв. 826 I кв.21,2 III кв. 1,8 IV кв. 458

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу, становить 3 113 грн. 00 коп. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн., крім того, ПДВ - 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 462,26 грн. крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн., всього з ПДВ - 4 154,71 грн.

Згідно з п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору передбачено відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно п.7.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступного поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання п. 2.1. Договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня - грудня 2014 року природний газ на загальну сум 4 407 199 грн. 03 коп., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2014р. за січень на суму 923 949,78 грн.;

- від 28.02.2014р. за лютий на суму 927 647,47 грн.;

- від 31.03.2014р. за березень на суму 556 199,60 грн.;

- від 31.10.2014р. за жовтень на суму 36 513,16 грн.;

- від 30.11.2014р. за листопад на суму 692 581,44 грн.;

- від 31.12.2014р. за грудень на суму 1 270 307,58 грн. (а.с. 22-27).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 5 420 грн. 95 коп. та інфляційних втрат в сумі 79 719 грн. 78 коп., однак дослідивши наданий розрахунок, господарський суд зауважує, що він має помилки.

Так, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат у випадку прострочення оплати з боку відповідача, не враховано рекомендації викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 з урахуванням змісту листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За змістом ч.3 п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" - розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція.

Таким чином, інфляційні витрати за поставлений у січні 2014 року природний газ (граничний строк сплати 14.02.2014р., дата фактичної оплати - 28.02.2014 р.) позивачем заявлено безпідставно; за поставлений у жовтні 2014 року природний газ (граничний строк оплати - 14.11.2014р., дата фактичної оплати 04.12.2014 р.) інфляційні втрати складають 338,20 грн.; за поставлений у листопаді 2014 року природний газ (граничний строк оплати 14.12.2014 р., фактична оплата 15.01.2015 р.) складають 6949,49 грн.; за поставлений у грудні 2014 року природний газ (граничний строк оплати 14.01.2015 р., фактична оплата була здійснена 18.02.2015) інфляційні втрати складають 16891,50 грн.

В таблиці позивача (а.с.31) допущено помилку в розрахунку 3% річних, а саме зазначено 22 дні прострочення, коли фактично прострочення тривало 1 день, тобто 3% річних складають 1607,70 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 24 179 грн. 19 коп. та річні в сумі 1607,70 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 47 997 грн. 90 коп. пені, суд враховує наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

У даному випадку договором між сторонами передбачене стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу (п.7.2).

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Частина 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина шоста статті 232 ГК України обмежує нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання (якщо інше не встановлено законом або договором) шістьма місяцями від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Цим Законом встановлені обмеження щодо розміру пені, яка може бути стягнута на підставі договору.

В таблиці позивача (а.с.31) допущено помилку в розрахунку пені, а саме зазначено 22 дні прострочення, коли фактично прострочення тривало 1 день, тобто розмір пені складає 16324,43 грн.

Суд відмовляє відповідачу у клопотанні щодо зменшення пені з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки перелічені відповідачем обставини не є винятковими, суд, з урахуванням позиції позивача та його фінансового стану, відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення пені.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, щодо стягнення 24 179 грн. 19 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 1 607 грн. 07 коп. з урахуванням 3% річних, 16 324 грн. 43 коп. пені.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору, то суд виходить з наступного.

Судові витрати зі сплати судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 631,67 грн. витрат зі сплати судового збору.

На підставі вищезазначених норм права та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (73003, м.Херсон, Острівське шосе,1, , р/р № 2033 у АТ "Ощадбанк", МФО 352457) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,6, , р/р № 1 в ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 3000465) пеню у розмірі 16 324 грн. 43 коп., 3 % річних у розмірі 1 607 грн. 70 коп., інфляційних у розмірі 24 179 грн. 19 коп., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 631 грн. 67 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова, мотивувальна і резолютивна частини).

Повне рішення складено 18.04.2016р.

Суддя В.В.Литвинова