донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

05.04.2016 справа №913/1215/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №06-05-33/118 від 20.01.2016р. Не зявився Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
на рішення господарського суду Луганської області
від16 лютого 2016 р. (повний текст складено та підписано 22.02.2016р.)
у справі№ 913/1215/15 (суддя Рябцева О.В.)
за позовомДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
простягнення 11 845 537 грн. 23 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.02.2016р. у справі №913/1215/15 позовні вимоги Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ про стягнення заборгованості у сумі 11 845 537, 23 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 4 798 221,00 грн., пені у розмірі 342 744, 45 грн., 3% річних у розмірі 209 670, 78 грн. та інфляційних витрат у розмірі 6 494 901, 00 грн. задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 4 798 221, 00 грн., пеню у розмірі 341 025,19 грн., 3 % річних у розмірі 209 445,48 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 278 252,24 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при прийнятті рішення судом не було враховано надані відповідачем контррозрахунки заборгованості, у звязку з чим суд дійшов помилкового висновку про нарахування пені за вихідні дні та порушив приписи п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. при нарахуванні інфляційних витрат.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у запереченнях на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ про стягнення заборгованості у сумі 11 845 537, 23 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 4 798 221,00 грн., пені у розмірі 342 744, 45 грн., 3% річних у розмірі 209 670, 78 грн. та інфляційних витрат у розмірі 6 494 901, 00 грн.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 5С від 01.03.2010р. в частині своєчасної оплати наданих послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного користування.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній надавав відповідачу у період вересень 2012 року жовтень 2015 року послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного користування на суму 4 841 964 грн. 00 коп., що підтверджує наявними у матеріалах справи актами прийому здачі наданих послуг та рахунками фактурами. При цьому, вартість наданих послуг відповідач сплатив частково у сумі 43 743,00грн., у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 4 798 221,00 грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 5С від 01.03.2010р. щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 01.03.2010р. між сторонами укладено договір № 5С про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами якого позивач (власник) зобовязався надавати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії в точці приєднання електроустановок відповідача (користувача) або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобовязався своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов договору. (пункт 1.1 договору).

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання статей 901 Цивільного кодексу України, 903 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 4.1 договору користувач зобовязався здійснювати оплату за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних власникові, в строк, встановлений договором.

За умовами п. 7.1 договору розрахунковим вважається період з 01 числа поточного місяця до 01 числа наступного місяця.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок власника на підставі рахунку, виставленого власником користувачу. Власник виставляє рахунок після підписання сторонами Акта про обсяг переданої електричної енергії та Акта прийому-здачі наданих послуг. Користувач сплачує рахунок протягом десяти днів, починаючи з дня його отримання від власника.

Згідно п.п. 8.2.1 договору за невнесення платежів, передбачених п. 4.1 договору, з порушенням терміну, визначеного п. 7.3 договору, користувач сплачує власнику пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з п.9.4. договору, цей договір набирає чинності з 01.03.2010р. і укладається на строк до 31.12.2010р. та вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заявлено однією із Сторін про відмову від договору або його перегляд. Договір може бути розірвано достроково за згодою сторін або в інших випадках, передбачених законодавством. Договір втрачає чинність у разі переходу права власності ( права господарського відання) на технологічні електричні мережі спільного використання Власника до іншої особи з дати такого переходу.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 5С від 01.03.2010р. підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Доказів припинення/розірвання договору сторонами не надано, тобто на момент виникнення суми боргу сторони перебували у договірних відносинах.

Як встановлено господарським судом, за актами прийому здачі наданих послуг від 31.12.2012р., від 30.11.2012р., від 31.10.2012р., від 30.09.2012р., від 31.12.2013р., від 30.11.2013р., від 31.10.2013р., від 30.09.2013р., від 31.08.2013р., від 31.07.2013р., від 30.06.2013р., від 31.05.2013р., від 30.04.2013р., від 31.03.2013р., від 28.02.2013р., від 31.01.2013р., від 31.12.2014р., від 30.11.2014р., від 31.10.2014р., від 30.09.2014р., від 31.08.2014р., від 31.07.2014р., від 30.06.2014р., від 31.05.2014р., від 30.04.2014р., від 31.03.2014р., від 28.02.2014р., від 31.01.2014р., від 31.10.2015р., від 30.09.2015р., від 31.08.2015р., від 31.07.2015р., від 30.06.2015р., від 31.05.2015р., від 30.04.2015р., від 31.03.2015р., від 28.02.2015р., від 31.01.2015р., позивачем з вересня 2012 року по жовтень 2015 року надавались відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного користування на загальну суму 4 841 964 грн. 00 коп.

Позивачем для сплати вартості наданих послуг виставлено відповідачу рахунки фактури №371 від 31.12.2012р., №311 від 30.11.2012р., № 289 від 31.10.2012р., № 252 від 30.09.2012р., №393 від 31.12.2013р., №356 від 30.11.2013р., №324 від 31.10.2013р., №262 від 30.09.2013р., № 244 від 31.08.2013р., № 192 від 31.07.2013р., № 175 від 30.06.2013р., № 125 від 31.05.2013р., №32 від 30.04.2013р., № 61 від 31.03.2013р., №34 від 28.02.2013р., №000003 від 31.01.2013р., № 315 від 31.12.2014р., №296 від 30.11.2014р., №234 від 31.10.2014р., № 217 від 30.09.2014р., №191 від 31.08.2014р., №156 від 31.07.2014р., № 136 від 30.06.2014р., №129 від 31.05.2014р., №85 від 30.04.2014р., №74 від 31.03.2014р., №46 від 28.02.2014р., № 25 від 31.01.2014р., №376 від 31.10.2015р., № 258 від 30.09.2015р., №225 від 31.08.2015р., №193 від 31.07.2015р., №160 від 30.06.2015р., №120 від 31.05.2015р., №98 від 30.04.2015р., №74 від 31.03.2015р., №51 від 28.02.2015р., № 23 від 31.01.2015р.

Фактичне отримання відповідачем вказаних документів підтверджується супровідними листами, якими позивач надавав відповідачу акти прийому здачі наданих послуг та рахунки фактури, на яких наявні вхідний номер та дата отримання, а отже, надані позивачем послуги, прийняті відповідачем без заперечень. В свою чергу, факт отримання наданих послуг не спростовано відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача надіслано лист №04-26-15/859 від 23.05.2013р. з вимогою про сплату заборгованості.

Також, позивачем на адресу відповідача було надіслано претензії №06-05-163/1304 від 07.08.2013р., № 06-05-203/1664 від 15.10.2013р., №06-05-122 від 01.07.2015р., відповідно до яких, Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської зазначило про наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" перед позивачем та про необхідність оплати вказаної вище заборгованості.

Листами № 01-34/2/2875 від 04.06.2013р., №01-34/2/49858 від 06.09.2013р. відповідач повідомив позивача про неможливість оплатити наявну кредиторську заборгованість та зазначив про здійснення заходів, спрямованих на вирішення даного питання.

Як зазначалось вище, пунктом 7.3 договору передбачено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок власника на підставі рахунку, виставленого власником користувачу. Власник виставляє рахунок після підписання сторонами Акта про обсяг переданої електричної енергії та Акта прийому-здачі наданих послуг. Користувач сплачує рахунок протягом десяти днів, починаючи з дня його отримання від власника.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку обладнання, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 4 798 221грн. 00 коп.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати вказаної суми заборгованості, Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань.

Одночасно, в процесі розгляду справи відповідач заперечував в частині стягнення заборгованості за період з вересня по жовтень 2012 року в сумі 132 561 грн. 00 коп., нарахованих на цю суму 3% річних в розмірі 12 714 грн. 24 коп. та інфляційних нарахувань в розмірі 4 228 327 грн. 94 коп. та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, застосувавши позовну давність відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України.

Наразі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання причини пропуску позовної давності боргу за жовтень 2012р. поважною, оскільки позивачем відображено у бухгалтерському обліку залік зустрічних позовних вимог на суму 4 516 053,00грн. до прийняття рішення у справі №913/727/15. З огляду на те, що зазначеним рішенням у задоволенні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог відмовлено, у позивача виникла необхідність проведення коригування заборгованості у розмірі 4 798 221,00 грн. за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного користування у період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у розмірі 4 798 221грн. 00 коп. обгрунтованим.

Крім того, у звязку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем нараховано суму пені за період з 15.12.2014р. по 01.12.2015р. в розмірі 342 744,45грн.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п. 8.2.1 договору за невнесення платежів, передбачених п. 4.1 договору, з порушенням терміну, визначеного п. 7.3 договору, користувач сплачує власнику пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заявленої до стягнення суми пені у розмірі 341 025,19грн. у звязку з невірним арифметичним розрахунком та невірним визначенням початку періоду прострочення з огляду на встановлені договором строки оплати послуг.

В свою чергу, не приймаються доводи апеляційної скарги в частині заперечень відповідача щодо здійснення нарахування пені у вихідні дні, оскільки відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем у який зобов'язання мало бути виконане. При цьому, чинним законодавством не передбачено заборону до нарахування пені у вихідні дні.

Також, Позивач просив суд стягнути з Відповідача три відсотки річних у розмірі 209 670,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 494 901,00грн. за період з 15.10.2012р. по 01.12.2015р.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 209 670,78 грн. за період з 15.10.2012р. по 01.12.2015р., а також інфляційних нарахувань за зазначений вище період у розмірі 6 494 901,00грн., апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог у цій частині у зазначеному судом першої інстанції розмірі з огляду на невірний арифметичний розрахунок, здійснений позивачем та приймаючи до уваги строк настання виконання зобовязань за кожним із зобовязань у відповідності до приписів Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р.

Таким чином, враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач зобов'язання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 5С від 01.03.2010р. виконував неналежним чином, апеляційна інстанція вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 209 445,48 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 278 252,24грн.

Одночасно, не приймається до уваги контррозрахунок відповідача в цій частині з огляду на виключення з періоду нарахувань вихідних днів, оскільки боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, при здійсненні перерахунку розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, господарським судом проведено власний розрахунок, яким враховано приписи ст.254 Цивільного кодексу України та приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р., що, в свою чергу, спростовує твердження відповідача про зворотнє.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Луганської області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційним скаргам покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі № 913/1215/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Ломовцева Н.В.

ОСОБА_3