ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 квітня 2016 р. Справа № 903/234/16
Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства Пожавтоматика

до Товариства з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика

про стягнення 108 419,96грн.

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 15.04.2016р.

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство Пожавтоматика звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика про стягнення 108 862,24грн., в т.ч. 103 238,40грн. заборгованості за товар, поставлений по видатковій накладній №ПА-74 від 29.05.2015р., 2 526,69грн. річних за період з 01.06.2015р. по 29.02.2016р. та 3 097,15грн. інфляційних втрат за період з червня 2015р. по лютий 2016р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог послалось на відпуск товарно-матеріальних цінностей по вказаній видатковій накладній та неоплату відповідачем отриманого товару.

Ухвалою суду від 24.11.2015р. порушено провадження по справі. Зобовязано відповідача подати суду пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, у випадку заперечень щодо розрахунків надати контррозрахунок.

19.04.2016р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю надати пояснення по суті позовних вимог та повідомлення про здійснення часткової оплати заборгованості в сумі 30 000,00грн. з посиланням на платіжне доручення №2716 від 18.04.2016р.

У судовому засіданні представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних у зв'язку з невірними розрахунками, зокрема, просив стягнути з відповідача 2 856,57грн. інфляційних втрат за період з червня 2015р. по лютий 2016р., 2 324,99грн. річних за період з 01.06.2015р. по 29.02.2016р.; підтвердив сплату відповідачем 30 000,00грн. заборгованості, в цій частині просив провадження у справі припинити.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача та інших осіб, судом прийнята заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та річних, нова ціна позову 108 419,96грн.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалив відхилити останнє у звязку з необґрунтованістю.

Відкладення розгляду справи згідно зі ст.77 ГПК України можливе, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвалою суду від 06.04.2016р. явка представника відповідача обовязковою не визнавалася, письмові пояснення та заперечення по розрахунку він міг направити поштою.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, був повідомлений ухвалою суду, що у разі неявки в судове засідання спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами, явку відповідача не було визнано обовязковою, господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача та визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

29.05.2015р. Приватне підприємство Пожавтоматика відпустило Товариству з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика товарно-матеріальні цінності по видатковій накладній №ПА-74 від 29.05.2015р. на загальну суму 103 238,40 грн.( а.с. 32).

Відпуск та отримання товару стверджуються відмітками відповідача про отримання товару на вказаній вище видатковій накладній згідно довіреності від 29.05.2015р. №854 та товарно-транспортній накладній №2 від 29.05.2015р. (а.с. 34-35). Підпис скріплено печаткою ТзОВ Понінківська картонно-паперова фабрика (а.с. 33). Накладні підписані представником відповідача без зауважень.

Між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2015р. по 01.12.2015р., в якому сторони закріпили кінцеве сальдо в сумі 103 347,53грн. на користь Приватного підприємства Пожавтоматика (а.с. 36).

Після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу 30 000,00грн., що стверджується платіжним дорученням №2716 від 18.04.2016р. з призначенням платежу кожух, ізоляція згідно накладної №ПА-74 від 29.05.2015р. (а.с. 49 на звороті).

Між ПП Пожавтоматика та ТзОВ Понінківська картонно-паперова фабрика склалися правовідносини купівлі-продажу, що не заперечено сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За видатковою накладною від 29.05.2015р. відповідач отримав поставлений позивачем товар, проте свого зобов'язання з оплати не виконав.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Верховний Суд України у постанові від 30.09.2014р. по справі №3-121гс14 висловив правову позицію, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

На цьому зауважено в Інформаційному листі ВГСУ "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р., постановах Вищого господарського суду України від 21.04.2011р. №9/252-10, 28.02.2012р. №5002-8/481-2011, 20.09.2012 № 12/5026/556/2012.

Підтвердивши боргове зобовязання, підписавши акт звірки станом на 01.12.2015р., всупереч вимогам ст. 692 ЦК України, відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Під час провадження у справі відповідачем сплачено 30 000,00грн. основного боргу, що стверджується платіжним дорученням №2716 від 18.04.2016р. з призначенням платежу кожух, ізоляція згідно накладної №ПА-74 від 29.05.2015р. (а.с. 49 на звороті).

В судовому засіданні представник позивача підтвердив сплату 30 000,00грн. основного боргу.

В частині стягнення 30 000,00грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню згідно п.11 ч. 1 ст.80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору (сплатою відповідачем заборгованості після звернення кредитора з позовом до суду).

З урахуванням часткової оплати заборгованість за отриманий товар становить 73 238,40грн., стверджується видатковою накладною №ПА-74 від 29.05.2015р. (а.с. 32), довіреністю від 29.05.2015р. №854 (а.с. 33), товарно-транспортною накладною №2 від 29.05.2015р. (а.с. 34-35), актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2015р. по 01.12.2015р. (а.с. 36), платіжним дорученням №2716 від 18.04.2016р. (а.с. 49 на звороті) та підлягає до стягнення з ТзОВ Понінківська картонно-паперова фабрика в силу ст.193 ГК України, згідно якої учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.04.2016р., а.с. 51), позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 2 856,57грн. інфляційних втрат за період з червня 2015р. по лютий 2016р., 2 324,99грн. річних за період з 01.06.2015р. по 29.02.2016р. Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3..

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 176,30грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Від представника позивача не надходило клопотання про повернення судового збору у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог та припиненням провадження у справі відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 625, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика, м. Луцьк, вул. Потебні, 71,

на користь Приватного підприємства «Пожавтоматика», м. Кривий ріг, вул. Мануйлова, буд. 16,

73 238,40грн. основного боргу, 2 856,57грн. інфляційних втрат, 2 324,99грн. річних, 1 176,30грн. витрат по сплаті судового збору. Всього 79 596,26грн.

3.Провадження у справі в частині стягнення 30 000,00грн. основного боргу припинити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено

21.04.2016р.

Суддя С.Т.Філатова