КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/32397/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Шапов С.О., Журавський Є.Б.

від відповідача Сутирін В.В., Орлова Ю.С.

розглянувши

апеляційну скаргу Споживчого кооперативу "Загальний дім"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 11.02.2016 року

у справі № 910/32397/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Споживчого кооперативу "Загальний дім"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Форте Лайф"

про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у

розмірі 1036881 грн. 47 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у задоволенні позовних вимог Споживчого кооперативу "Загальний дім" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 1036881 грн. 47 коп. - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, споживчий кооператив "Загальний дім" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва 11.02.2016 року у справі № 910/32397/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 р. апеляційну скаргу споживчого кооперативу "Загальний дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/32397/15 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 05.04.2016 року.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 05.04.2016 року розгляд справи було відкладено на 19.04.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 04.09.2015 року між споживчим кооперативом "Загальний дім" (Сторона 2) та фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 (Сторона 1) були укладені Договори відступлення права вимоги, за умовами яких Сторона 1 безоплатно відступила Стороні 2 право вимоги у повному обсязі за договорами, укладеними з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначв, що йому за Договорами відступлення права вимоги (цесії) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" відступлено право на загальну суму 1036881 грн. 47 коп. Як зазначає позивач, вказані фізичні особи через сервіс он-лайн платежів здійснили помилкове перерахування грошових коштів на загальну суму 1036881 грн. 47 коп. відповідачу. Фізичні особи звертались із заявами до відповідача про повернення помилково перерахованих грошових коштів, які залишені без виконання. За таких підстав, вказані грошові кошти підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заявок про укладення договору (полісу) добровільного страхування життя між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф" та фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 були укладені Поліси добровільного страхування життя, наявні в матеріалах справи.

На виконання умов Полісів добровільного страхування життя через сервіс он-лайн платежів фізичні особи здійснили перерахування грошових коштів Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Форте Лайф", зокрема: ОСОБА_9 08.06.2015 р. - 90846 грн. 00 коп., 02.06.2015 р. - 90846 грн. 00 коп., 08.06.2015 р. - 31538 грн. 71 коп. (№ договору від 02.06.2015 р.); ОСОБА_8 15.06.2015 р. - 63738 грн. 00 коп., 15.06.2015 р. - 31588 грн. 24 коп. (№ договору від 15.06.2015 р.); ОСОБА_7 28.08.2014 р. - 6326 грн. 00 коп., 28.08.2104 р. - 201 56 грн. 23 коп. (№ договору від 28.08.2014 р.); ОСОБА_6 17.06.2015 р. - 22147 грн. 74 коп., 17.06.2015 р. - 47136 грн. 00 коп. (№ договору від 17.06.2015 р.); ОСОБА_10 28.05.2015 р. - 68594 грн. 00 коп., 28.05.2015 р. - 31561 грн. 93 коп. (№ договору від 28.05.2015 р.); ОСОБА_11 18.06.2015 р. - 43300 грн. 47 коп., 18.06.2015 р. - 110408 грн. 00 коп. (№ договору від 18.06.2015 р.); ОСОБА_12 09.06.2015 р. - 21102 грн. 44 коп., 09.06.2015 р. - 44502 грн. 00 коп. (№ договору від 05.06.2015 р.); ОСОБА_21 16.06.2015 р. - 10725 грн. 00 коп., 16.06.2015 р. - 26580 грн. 69 коп. (№ договору від 16.06.2015 р.); ОСОБА_14 20.06.2015 р. - 25393 грн. 00 коп., 20.06.2015 р. - 21329 грн. 15 коп. (№ договору від 20.06.2015 р.); ОСОБА_15 27.05.2015 р. - 42838 грн. 00 коп., 27.05.2015 р. - 21423 грн. 47 коп. (№ договору від 27.05.2015 р.); ОСОБА_16 29.05.2015 р. - 25364 грн. 00 коп., 29.05.2015 р. - 10524 грн. 11 коп. (№ договору від 29.05.2015 р.); ОСОБА_17 15.06.2015 р. - 34504 грн. 00 коп., 15.06.2015 р. - 10529 грн. 41 коп. (№ договору від 15.06.2015 р.); ОСОБА_18 16.06.2015 р. - 10725 грн. 00 коп., 16.06.2015 р. - 16184 грн. 00 коп. (№ договору від 16.06.2015 р.); ОСОБА_19 23.06.2015 р. - 46086 грн. 00 коп., 23.06.2015 р. - 10884 грн. 35 коп. (№ договору від 19.06.2015 р.); що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.

В даному випадку фізичні особи саме на виконання умов договорів, укладених з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф", здійснили перерахування грошових коштів на загальну суму в розмірі 1036881 грн. 47 коп., факт сплати яких підтверджується відповідним посиланням на номер договору та його дату у квитанціях про оплату послуг через сервіс он-лайн платежів.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Проте, станом на час звернення до суду першої інстанції з вказаним позовом позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів визнання укладених правочинів недійсними або їх розірвання, на виконання умов яких були перераховані спірні грошові кошти.

Між сторонами існували господарські зобов'язальні правовідносини, на виконання умов яких фізичні особи, які відступили своє право вимоги позивачу, і перерахували відповідачу грошові кошти. Нормами цивільного та господарського права України в розділі "зобов'язальне право" визначено, що зобов'язання припиняється тільки у випадку їх належного виконання. Тобто, якщо сторона, яка здійснила будь-які дії на виконання своїх договірних зобов'язань, вважає, що інша сторона неналежним чином виконала свої договірні зобов'язання (в тому числі, по неналежному оформленню будь-яких документів, що мають відношення до договору), вона має право звернутися до суду по захист своїх порушених прав та інтересів у порядку, визначеному в главі 51 Цивільного кодексу України та розділу 5 Господарського кодексу України із застосуванням наслідків порушення винною стороною її договірного зобов'язання.

Таким чином, спірні грошові кошти отримані Відповідачем в межах договірних правовідносин у передбаченій нормами законодавства формі без доведення позивачем факту необхідності застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України в частині повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, тому що ці норми можуть застосовуватись тільки, якщо на підставі положень інших спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав (предметом регулювання вказаної норми закону є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права, в даному випадку нормами зобов'язального господарського права). До того ж, оскільки між сторонами були укладені договори, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення (постанова Верховного Суду України від 22.01.13 р. по справі № 5006/18/13/2012).

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався Позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

04.09.2015 року між споживчим кооперативом "Загальний дім" (Сторона 2) та фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 (Сторона 1) були укладені Договори відступлення права вимоги, за умовами яких Сторона 1 безоплатно відступила Стороні 2 право вимоги у повному обсязі за договорами, укладеними з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф".

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Таким чином, за вказаними договорами відступлення права вимоги від 04.09.2015 року до споживчого кооперативу "Загальний дім" перейшло право вимоги саме за договорами, укладеними приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форте Лайф", а тому посилання позивача про відсутність договірних відносин між фізичними особами та відповідачем спростовується вищенаведеними доказами.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Форма договору страхування та порядок його укладання регулюється спеціальним Законом України «Про страхування» та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право (...) запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, після видачі Полісів страхування, по яким оплачені платежі, правовідносини між страховиком та страхувальниками регулюється нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування» та договором страхування (Полісом).

Зокрема, договори страхування (Поліси) були передані страхувальниками до споживчого кооперативу «Загальний дім» відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 04 вересня 2015 року.

Отже, доводи позивача, що між страхувальниками та відповідачем відсутні договірні зобов'язання спростовуються договорами страхування (Полісами), які були передані Страхувальниками по договору відступлення права вимоги, та які були надані відповідачем до суду.

Також, доводи позивача, щодо обов'язковості надання фінансових анкет або медичних довідок для укладання договору страхування теж не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» вимагати додаткові документи для укладання договору страхування є правом а не обов'язком Страховика.

Крім того, стан здоров'я застрахованих осіб зазначається в заявах на страхування (медичні декларації).

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги споживчого кооперативу "Загальний дім" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форте Лайф" про стягнення помилково перерахованих грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України у розмірі 1036881 грн. 47 коп. є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/32397/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/32397/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло