ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.04.2016 Справа № 905/1240/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» м.Донецьк

до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» Мар`їнський район м.Курахове Донецька область

про визнання недійсним з моменту вчинення договору №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод» та визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» право вимоги стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-довіреність №796/19 від 08.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2-довіреність №196 від 28.03.2016р.

від третьої особи: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Донецький металопрокатний завод» м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» м.Київ про визнання недійсним з моменту вчинення договору №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод» та визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» право вимоги стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Ухвалою про порушення провадження по справі №905/1240/16, на підставі вимог ст.27 Господарського процесуального кодексу України, було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» Мар`їнський район м.Курахове Донецька область.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.02.2011р. без попереднього погодження з позивачем, як поручителем між відповідачем та третьою особою було укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р., укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Електросталь». Відповідачем та третьою особою було встановлено нові умови щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення без попереднього погодження з позивачем, що обумовило припинення поруки в порядку ст.559 Цивільного кодексу України.

07.04.2011р. було укладено договір №1 про внесення змін до договору поруки №70/Z від 23.12.2010р. Проте, зважаючи на ті обставини, що порука ПАТ «Донецький металопрокатний завод» припинилась 04.02.2011р. з огляду на приписи ст.559 Цивільного кодексу України, вказаний догові не може бути спрямований на настання наслідків, що обумовлює його недійсність. Позивач вважає, що припинення поруки також має наслідком відсутність будь-яких прав у відповідача, зокрема, права вимоги стягнення заборгованості на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 559 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 15, 54, 58, 65 Господарського процесуального кодексу України.

12.04.2016р. відповідач через канцелярію суду надав заяву про застосування судом строку позовної давності, проти чого представник позивача усно заперечив, наголошуючи на необхідності надання судового захисту через поважність причин.

За змістом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України, визнання причин пропущення позовної давності поважними, а порушеного права таким, що підлягає захисту віднесено до дискреційних повноважень суду. Враховуючи пояснення представника з цього приводу у судовому засіданні, місцевий суд наголошує, що оскільки підставою позовної вимоги є укладання між відповідачем і третьою особою договорів про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р., стороною яких позивач не був, а правові наслідки вчинення таких угод у вигляді припинення правовідносин поруки датою, що передує вчиненню спірного у цій справі договору про зміну умов таких правовідносин, були визначені лише за результатами розгляду справи №910/10189/15, де встановлення правової визначеності в означеній справі позивач був значною мірою обмежений у можливості доведення саме цих підстав позову в контексті умов судового розгляду, встановлених ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України №457/97-ВР від 17.07.1997р.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для захисту порушеного права, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин, що скаржником не спростовано.

12.04.2016р. відповідача через канцелярію суду надав клопотання про передачу матеріалів справи №905/1240/16 за підсудністю до господарського суду м.Києва, яка судом залишена без задоволення, оскільки згідно з ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобовязаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. Зважаючи на те, що додатковою угодою встановлюється обовязок позивача солідарно відповідати по зобовязанням третьої особи, та юридичною адресою позивача є: 83009, м.Донецьк, вул.Новоросійська, 13, тому позивач правомірно звернувся з позовом до господарського суду Донецької області.

12.04.2016р. відповідач через канцелярію господарського суду звернувся з клопотання про припинення провадження у справі №905/1240/16, посилаючись на рішення господарського суду м.Києва по справі №910/10189/15 за позовом ПАТ «Донецький металопрокатний завод» м.Донецьк до ПАТ «ВТБ Банк» м.Київ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» Мар`їнський район м.Курахове Донецька область про визнання поруки такою, що припинена.

Дане клопотання судом залишено без задоволення , в звязку з необґрунтованістю, оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Предметом розгляді даної справи, є визнання недійсним з моменту вчинення договору №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод» та визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» право вимоги стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Отже, предмети спору у справах №905/1240/16 та №910/10189/15 є різними, що унеможливлює застосування п.2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

18.04.2016р. до господарського суду Донецької області надійшли письмові пояснення від ТОВ «Електросталь», в яких третя особа просить позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд.

В С Т А Н О В И В:

23.12.2010р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (позичальник) укладено кредитний договір №70.

Відповідно до п.1.1. договору, банк на умовах цього договору зобовязується надати позичальнику кредит в сумі 30000000,00 (тридцять мільйонів) доларів США 00 центів, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 22 грудня 2013 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені даним договором.

Відповідно до п.3.1.1. договору №70, плата за користування кредитними коштами встановлюється у вигляді процентів, розмір яких встановлюється умовами цього договору та має статус «диференційованої» ставки, під якою в цьому договорі розуміється наступне: кредитним договором встановлюється базовий розмір процентів, що нараховуються за користування кредитними коштами за умови повного та всебічного виконання позичальником всіх умов цього договору та договорів про забезпечення, та визначаються умови, за яких застосовується підвищений розмір плати за користування кредитними коштами, який визначається шляхом збільшення базової процентної ставки на кількість процентних пунктів, що встановлена цим договором.

Встановлення диференційованої процентної ставки є особливою умовою кредитування в частині визначення плати за користування кредитними коштами, а застосування диференційованої процентної ставки (підвищеної та базової процентної ставки) не змінює правовідносини за цим договором та/або його істотних умов.

Вищезазначена умова про збільшення розміру процентів за користування кредитом застосовується за взаємним волевиявленням та згодою сторін, що виражено шляхом укладання цього договору та не потребує укладання будь-яких додаткових угод до цього договору або нового договору.

Базовий розмір процентів. Проценти за користування кредитними коштами, розмір яких є базовим, встановлюються у розмірі 10,0% (десять) процентів річних.

Підвищений розмір процентів. Сторони, укладаючи цей договір, домовились, що розмір процентів за користування кредитом збільшується на 1 (один) процентний пункт при настанні кожного із нижченаведених випадків:

-при невиконання позичальником умови, визначеної п.4.3.2. цього договору. Ця умова діє до моменту виконання позичальником умов п.4.3.2. цього договору у повному обсязі.

-при невиконанні позичальником більше ніж на 5% (пять) відсотків умови, визначеної п.п.4.3.11.1. цього договору щодо проведення загальних кредитових оборотів при цьому вказане значення загальних кредитових оборотів приймається для розрахунку як 100 (сто) відсотків. При цьому підвищений розмір процентів за користування кредитом застосовується з 15-го числа календарного дня місяця наступного за кварталом, в якому порушено зобовязання, що визначене у п.п.4.3.11.1. цього договору та діє по 14-ий календарний день включно календарного місяця, наступного за кварталом, в якому була збільшена процентна ставка за користування кредитом за невиконання зобовязання по проведенню оборотів, що визначене п.4.3.11.1. цього договору.

Згідно з п.4.3.11.1. договору №70, позичальник зобовязаний з метою мінімізації ризиків банку, повязаних з необхідністю здійснення на налізу певного спектру фінансових показників позичальника, а також наявністю грошових коштів для здійснення прав банку у випадку порушення позичальником певних умов цього договору з 01.01.2011р. позичальник повинен забезпечити проведення в банку щоквартальних загальних кредитових оборотів по поточних рахунках, відкритих в банку в сумі, що дорівнює загальним кредитовим оборотам позичальника у всіх банках за квартал, що передує кварталу, за який здійснюється моніторинг, пропорційно розміру кредитної заборгованості позичальника перед банком в загальній кредитній заборгованості позичальника перед іншими банками, де у позичальника відкриті рахунки (фактична заборгованість по всім видам кредитів в інших банках) станом на перше число квартала, за який проводиться моніторинг,та забезпечувати розмір таких кредитових оборотів у вищезазначеному обсязі протягом строку дії договору.

Моніторинг виконання умов п.4.3.11.1. цього договору проводиться не пізніше 15-го числа кожного місяця, наступного за звітним кварталом.

Під щоквартальним загальним кредитовим оборотом у цьому договорі розуміється сумарний обсяг коштів, що надійшли на поточні рахунки позичальника в банку протягом кожного розрахункового кварталу.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

04.02.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (позичальник) укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р.

Договором №1 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. внесенні зміни до п.3.1.1., п.4.2.1., п.4.3.11.1., п.4.3.1.12.1.

Положеннями договору №1 було внесено зміни до п.4.3.11.1. кредитного договору №70.

Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору при невиконанні більше ніж на 5 % умови, передбаченої вказаним пунктом розмір процентів збільшується на 1 процентний пункт.

Таким чином, відповідачем та третьою особою було встановлено нові умови щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення.

07.04.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (позичальник) укладено договір №2 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р.

Договором №2 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. внесені зміни до п.1.3., п.3.1.1, п.4.3.11.4, п.4.3.11.2., п.4.3.13., п.4.3.14., п.4.3.15.,п.4.3.18.,п.4.3.22.

28.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (позичальник) укладено договір №3 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р.

Договором №3 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. внесені зміни до п.3.1.1., п.3.1.1.1., п.3.1.1.2.

20.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» укладено договір №4 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р.

Договором №4 про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. внесені зміни до п.4.3.2.

23.12.2010р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод» (поручитель) укладено договір поруки №70/Z-5.

За цим договором поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1. договору поруки, сторони договору визначають, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі зобовязань позичальника за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов`язаних з порушенням виконання зобовязань позичальником.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

07.04.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод» (поручитель) укладено договір №1 про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

З п.2.1. договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. вбачається, що виконання зобовязань третьою особою перед відповідачем за кредитним договором №70 від 23.12.2010р. забезпечене порукою позивача у повному обсязі без обмежень та виключень.

Частиною 1 ст.559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст.ст. 559, 598 Цивільного кодексу України, припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Термін «порука» застосовані законодавцем у ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, використовується в розумінні зобовязальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Як вбачається з ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, поручитель залишається зобовязаним навіть на початкових умовах. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобовязання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання,що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

Порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобовязання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобовязання поручитель надав свою згоду.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного суду України від 21.05.2012р. у справі №6-69 цс11, від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11, від 21.05.2012р. у справі №6-88цс11, від 18.06.2012р. у справі №6-73 цс12, від 21.11.2012р. у справі 36-134цс12, від 05.12.2012р. у справі №6-147цс1.

Припинення зобовязання є останньою стадією його існування. Під припинення зобовязання розуміють припинення правового звязку між його сторонами, звільнення їх від прав та обовязків, що становлять зміст зобовязання. Тобто, кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобовязанні дій, а боржник звільняється від обовязку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Припинення зобов`язання має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобовязання.

Таким чином, кожне збільшення обсягу відповідальності повинно було попередньо погоджуватись з позивачем, оскільки як встановлено ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Умови п.1.1. договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р., які розповсюджують поручительство позивача й на вимоги, які можуть виникнути на підставі кредитного договору у майбутньому, жодним чином не виключають (умови) припинення поруки у звязку з вищевказаними обставинами.

Статтею 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи положення ст.ст. 548, 553, 559 Цивільного кодексу України, вбачається похідний характер поруки відносно основного зобовязання. З урахуванням викладеного, порука не може виникнути раніше виникнення основного зобовязання, а поручительство за майбутні вимоги є можливим тоді, коли виникнення вказаних майбутніх вимог відпочатку передбачено умовами основного зобовязання, тобто вони носять визначений характер на момент виникнення поруки.

Як зазначалося раніше, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення незважаючи не зміст п.1.1 договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. підлягало погодженню з позивачем, як поручителем, а відсутність такого погодження зумовлює припинення поруки за цим договором з моменту встановлення вказаних умов.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного суду України від 26.09.2012р. у справі №6-100цс12, від 25.09.2013р. у справі №6-97цс13.

Згідно з первісною редакцією п.4.3.11.1. кредитного договору №70 від 23.12.2010р. на третю особу, як позичальника, покладено обовязок щодо забезпечення проведення у відповідача щоквартальних загальних кредитних оборотів по поточних рахунках, відкритих у відповідача, в сумі, співвідношення якої із сумою загальних кредитних оборотів третьої особи у всіх банках за квартал має відповідати пропорції між розміром кредитної заборгованості третьої особи перед відповідачем та загальною кредитною заборгованістю третьої особи перед всіма банками.

Під щоквартальним загальним кредитним оборотом умовами п.4.3.11.1. кредитного договору розуміється сумарний обсяг коштів,що надійшли на поточні рахунки третьої особи, відкриті у позивача, протягом кожного розрахункового кварталу.

Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору при невиконанні більше ніж на 5% умов, передбаченої п.4.3.11.1. кредитного договору розмір процентів збільшується на 1 процентний пункт.

Пунктом 3 договору №1 від 04.02.2011р. пр. внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. відповідачем та третьою особою було внесено зміни до п.4.3.11.1 кредитного договору, які виявилися у встановленні у якості винятків цілої низки грошових операцій по поточних рахунках третьої особи, відкритих у відповідача, які не будуть враховуватися під час визначення щоквартального кредитного обороту.

Таким чином, договором №1 від 04.02.2011р. без попередньої згоди позивача, як поручителя встановлені нові (не передбачені відпочатку) умови щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, невиконання яких згідно з п.3.1.1. кредитного договору №70 від 23.12.2010р. є підставою для підвищення процентної ставки на 1 процентний пункт.

Враховуючи викладене, порука Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» за договором поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. припинилась 04.02.2011р.

Крім того, дана обставина була встановлена рішенням господарського суду м.Києва від 09.06.2015р. по справі №910/10189/15, яке набрало законної сили 23.06.2015р.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до чинного законодавства погодження збільшення обсягу відповідальності поручителем є можливим тільки до укладення змін до кредитного договору. Наступне погодження поручителем змін до кредитного договору, якими було збільшено обсяг відповідальності останнього, чинним законодавством не передбачено.

На момент підписання договору №1 про внесення змін до договору поруки вже існували договір №1 від 04.02.2011р. та договір №2 від 07.04.2011р. про внесення змін до кредитного договору №70 від 23.12.2010р. Проте, підписання договору №1 про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. можна розцінювати як наступне погодження збільшення відповідальності поручителя, що не впливає на факт припинення поруки з огляду на вищенаведене обгрунтування.

Вищезазначене підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2015р. по справі №910/16157/14.

Зі змісту ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України вбачається, що згода поручителя на зміну забезпеченого зобовязання, яка збільшує обсяг відповідальності поручителя, має бути надана не пізніше (одночасно або передувати) моменту запровадження таких змін основного зобовязання. Дійсно, якщо така зміна вже відбулася, а поручитель своєї згоди ще не висловив, то правовідносини поруки припиняються, а ймовірна подальша згода поручителя не скасовує та не впливає на факт припинення поруки.

При цьому, слід враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди (п.4.1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1).

Таким чином, станом на момент підписання сторонами договору №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. останнього юридично вже не існувало з підстав припинення, в той час як чинне цивільне законодавство не передбачає поновлення припиненого зобовязання.

Наведене, також підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2014р. по справі №910/22121/13.

Припинення зобовязання має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобовязання.

За загальними нормами цивільного законодавства зміна договору допускається тільки за існуючим правовідношенням.

Зважаючи на те, що зміна договору, який втратив чинність неможлива, правомірним є висновок, що договір №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. не може бути спрямованим не реальне настання наслідків.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розяснено, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою для визнання недійсним договору №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. є той факт, що на момент укладання договору №1 від 07.04.2011р., порука за договором поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. була припинена на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, в звязку зі зміною основного зобовязання за кредитним договором без згоди позивача, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовної вимоги про визнання недійсним з моменту вчинення спірного договору №1 від 07.04.2011р., визначений ст.257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності сплив 07.04.2014р., суд враховуючи доводи і заяви сторін в порядку ст.267 Цивільного кодексу України відповідно до п.2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. вирішує питання про застосування відповідних наслідків.

Дійсно, згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч.2 ст.267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, договір №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р. не відповідає вимогам ст.203 Цивільного кодексу України на момент його вчинення.

Щодо строку позовної давності за цією вимогою, суд погоджується із позицією позивача про визначення початку відліку цього строку в порядку ст.261 Цивільного кодексу України моментом предявлення ПАТ «ВТБ Банк» вимоги до поручителя про сплату коштів, нарахованих за кредитним договором, про що позивач довідався з листів-вимог: №665/4-2 від 03.02.2014р., №9760/1-2 від 31.12.2013р., №9189-1/1-2 від 10.12.2013р.

Стосовно позовних вимог в частині визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» права вимоги стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Наявність у відповідача права вимоги стягнення заборгованості з позивача, як поручителя третьої особи, була обумовлена кредитним договором №70 від 23.12.2010р. та договором поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

В порядку статті 559 Цивільного кодексу України, у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності позивача без його згоди, припинення поруки є підставою для припинення з 04.02.2011р. права вимоги стягнення з позивача заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення договір №1 від 07.04.2011р. про внесення змін до договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р., укладений між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Донецький металопрокатний завод».

Визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» право вимоги стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» на підставі кредитного договору №70 від 23.12.2010р. та договору поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (01004, м.Київ, б-р Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, б.8/26, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» (83009, м.Донецьк, вул.Новоросійська, 13, ) судовий збір у розмірі 2765 (дві тисячі сімсот шістдесят пять)грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 25.04.2016р.

Надруковано 4 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу;

1-третій особі