РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/1539/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХМЕД КАРДІО";

до Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної

нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України";

про стягнення 3 255 237,26 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Бойко В.І., представник, довіреність № б/н від 01.09.2015 р.;

Від відповідача: Кирієнко С. С., представник, довіреність № 14 від 15.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 1 755 000,00 грн. суми основного боргу, 1 379 804,93 грн. інфляційної складової боргу, 120 732,33 грн. трьох відсотків річних, а також 48 828,56 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1539/16, розгляд справи призначено на 18.02.2016 року.

У судовому засіданні 18.02.2016 року оголошено перерву до 15.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року відкладено розгляд справи до 29.03.2016 р.

Через відділ діловодства суду 15.03.2016 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просить суд стягнути з відповідача 155 000,00 грн. суми основного боргу, 1 430 245,99 грн. інфляційної складової боргу та 120 432,33 грн. трьох відсотків річних. Також позивач просить суд повернути з Державного бюджету 23 155,17 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Приймаючи до уваги, що вищевказана заява не суперечить вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, у зв'язку з чим спір у даній справі вирішується виходячи з нової ціни позову.

У судовому засіданні 29.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХМЕД КАРДІО» (постачальник) та Державною установою «Науково- практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України» (замовник) 20 травня 2013 року було укладено договір №22-05 (надалі - договір), згідно умов якого виконавець зобов'язується у 2013 році поставити замовникові товари: Інструменти та прилади медичні, хірургічні та стоматологічні, код ДК 016-2010 - 32.50.1, зазначені в специфікації (додаток 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.

У специфікації (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування, одиниці виміру, кількість одиниць, ціну та загальну вартість товару, яка складає 1 840 150,00 грн. (без ПДВ). Дана ціна договору також визначена п.3.1. договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки проводяться відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України (надалі - БК України) шляхом оплати відповідачем вартості товарів, зазначених в специфікації до цього договору, після їх отримання та згідно пред'явленої позивачем видаткової накладної.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 1 840 150,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб.

Претензій щодо якості та комплектності вищевказаного поставленого позивачем товару, а також щодо обумовленої договором супроводжувальної документації, від відповідача не надходило, проте і повної оплати також проведено не було. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем було лише частково оплачено поставлений товар у розмірі 84 150,00 грн., внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за договором поставки в розмірі 1 755 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23.02.2016 року сторони домовилися повернути товар «cтерилізатор плазмовний низькотемпературний Lowtem Crystal 100» на суму 1 600 000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі товару від 23.02.2016 р. та видатковою накладною повернення товару постачальнику №1 від 23.02.016 року. Також сторонами 23.02.2016 року було укладено додаткову угоду № 2 до договору, згідно з якої було зменшену ціну договору до 240 150,00 грн. та внесено відповідно зміни до п. 3.1. договору та до специфікації (додаток 1) до договору.

Враховуючи вищевикладені обставини, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений, але неоплачений товар згідно договору поставки, станом на день розгляду справи становить 155 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Несплата відповідачем вартості поставленого товару на спірну суму по договору поставки є порушенням договірних зобов'язань та вимог чинного законодавства.

Всупереч ст.ст. 33, 34 ЦК України, відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від обов'язку оплати товару за договором на спірну суму.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає про відсутність з боку Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України" прострочення виконання грошових зобов'язань, у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України.

З приводу наведеного суд відзначає наступне.

Так, статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, щодо відповідальності за порушення зобов'язань.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, затримка бюджетного фінансування, не може розглядатись як встановлення терміну виконання обов'язку замовника з оплати поставленого товару, з огляду на те, що поняття "термін" передбачає вказівку на подію, яка має неминуче настати, тоді як умова про надходження бюджетного фінансування такої вказівки не містить.

У відповідності до положень ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вищенаведена норма на практиці знайшла своє застосування у постанові Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012 р., у якій викладені аналогічні висновки стосовно того, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості за поставлений товар суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 155 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків оплати за поставлений товар, керуючись ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача за період з 04.12.2013 р. по 14.03.2016 р. 1 430 245,99 грн. інфляційних втрат та 120 432,33 грн. трьох відсотків річних.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних суд встановив, що розрахунок позивача є невірним. За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 599,45 грн. 3% річних та 125 149,89 грн. інфляційних втрат.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
15500004.12.2013 - 14.03.20168323 %10599.45
Таким чином, загальна сума 3 процентів річних складає 10 599,45 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргу
04.12.2013 - 14.03.1.807125 149.89
Таким чином, сума інфляційних втрат складає 125 149.89 грн.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХМЕД КАРДІО" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України" (04050, м. Київ, вул. Платона Майбороди, буд. 32, корп. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХМЕД КАРДІО" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 22, офіс 172, ) 155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості, 10 599 (десять тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 45 коп. трьох процентів річних, 125 149 (сто двадцять п'ять тисяч сто сорок дев'ять) грн. 89 коп. інфляційних втрат та 4 361 (чотири тисячі триста шістдесят одну) грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХМЕД КАРДІО" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 22, офіс 172, ) 23 155 (двадцять три тисячі сто п'ятдесят п'ять) грн. 17 коп. надмірно сплаченого судового збору. Видати наказ.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 13.04.2016 р.