ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"11" квітня 2016 р. Справа № 911/627/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Квазар-Груп, м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю Край-1, с. Бузова, Києво-Святошинський р-н

про стягнення 145 134,46 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. за дог. про надання правової допомоги б/н від 01.02.2016;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Квазар-Груп (позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Край-1 (відповідач) про стягнення 145 134,46 грн. за договором поставки № 1074 від 05.02.2013, з яких: 55 676,95 грн. основної заборгованості, 42 078,03 грн. пені, 3322,31 грн. 3 % річних та 44 057,17 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.02.2016 було порушено провадження у справі № 911/627/16 та призначено розгляд справи на 28.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016 розгляд справи було відкладено на 11.04.2016 року, у звязку з неявкою представника відповідача.

Відповідач в судове засідання 11.04.2016 року повторно не забезпечив явку свого повноважного представника, письмового відзиву на позов та інших документів, витребуваних попередніми ухвалами суду, не подав.

Відповідно до частини 1 статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році»).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»,

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Представник позивача присутній у судовому засіданні 11.04.2016 року просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

11.04.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні повноважного представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

05 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазар-Груп» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (Покупець) укладено Договір поставки № 1074, відповідно до умов якого, Постачальник постачає та передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями Покупця та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину цього Договору, на умовах цього Договору.

Згідно п. 3.3. Договору, Покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника, зазначений у ст. 9 цього Договору протягом терміну платежу зазначеного у пункті 1.1. Додатку № 3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менше 50,00 грн. та що Постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій Покупця), на адресу Покупця, яка вказана у ст. 9.

Відповідно до п. 1.1. Додатку № 3 «Спеціальні умови», Покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах Покупця протягом 10 банківських днів з дня закінчення календарного тижня, за умови, що Постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій Покупця), на адресу Покупця, яка вказана у ст. 9 Договору протягом не більше ніж 7 днів з дня поставки.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що він укладений строком до 31.12.2012 року. Строк дії цього договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни у випаду, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

З огляду на те, що матеріали справи не містять повідомлення про припинення договору поставки № 1074, суд прийшов до висновку, що на даний момент він є чинним.

З матеріалів справи, вбачається позивачем було здійснено поставку товару на суму 110 253,25 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи копії видаткових накладних, які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печаткою позивача та штампами ТОВ «Край-2».

31.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазар-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» був укладений Договір про заміну сторони у зобовязанні, згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1» став Новим Покупцем та до нього перейшли всі права і обовязки Первісного Покупця (ТОВ «Край-2») по Договору №1074 від 05.02.2013.

Згідно п. 3 Договору про заміну сторони у зобов'язанні від 31.10.2014р., обов'язок оплатити згідно з умовами Договору поставки товар, що був поставлений Постачальнику Первісному Покупцю та не оплачений до моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків, переходить до Нового Покупця.

29.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазар-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» було підписано акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що з 29.07.2015 року до відповідача перейшов обовязок оплати товару, що був поставлений постачальником первісному покупцю на підставі договору поставки № 1074.

Як стверджує позивач, станом на 01.03.2014 року за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 55 676,95 грн., яку і просить стягнути позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Всупереч згаданих приписів закону, положень договору поставки № 1074, відповідач не виконав своїх договірних зобовязань щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар, в звязку з чим, вимога про стягнення 55 676,95 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному розмірі.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 42 078,03 грн. пені за період з 01.03.2014 року по 24.02.2016 року.

Відповідно до п. 3.8. Договору, за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Дослідивши умови договору поставки № 1074, суд встановив, що сторонами не було визначеного іншого строку, а отже застосуванню підлягає строк передбачений п. 6 ст. 232 ГК України.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що нарахування пені ним було здійснене за період з 01.03.2014 року по 24.02.2016 року, тобто з перевищенням шестимісячного строку нарахування, встановленому п. 6. ст. 232 ГК України.

У разі якщо розрахунок пені позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.

З огляду на вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок пені, від дати коли на думку позивача виникло прострочення виконання зобовязань, з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору за період з 01.03.2014 року по 01.09.2014 року та встановив, що розмір пені, який підлягає до стягнення складає 5380, 07 грн.

Також позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 44057,17 грн. інфляційних втрат та 3322,31 грн. 3% річних за період з 01.03.2014 року по 24.02.2016 року.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 3322,31 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 44057,17 грн. інфляційних втрат, варто зазначити, що перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він здійснений арифметично невірно.

За розрахунком суду, здійсненого за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», сума інфляційних втрат за період з 01.03.2014 року по 24.02.2016 року становить 43 650,77 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 55 676,95 грн. основного боргу, 5380, 07 грн. пені, 3322,31 грн. 3% річних та 43 650,77 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Позивач просив також стягнути з відповідача на свою користь 6320,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Позивачем до позовної заяви додано копії договору про надання правової допомоги б/н від 01.02.2016, свідоцтва № 2002 від 01.03.2011 про право заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1, копію платіжного доручення № 929 від 12.02.2016, відповідно до якого було сплачено 6320,00 грн. за юридичні послуги та 2000,00 грн. авансу на сплату судового збору.

Статтею 44 ГПК України до судових витрат віднесено, зокрема, витрати на оплату послуг адвоката, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, згідно норм ч. 5 статті 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом судового процесу, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено правовий статусу адвоката, та наявні докази фактичного перерахування йому коштів позивачем, суд дійшов висновку, що позивачами понесені витрати в сумі 6320,00 грн. на оплату послуг адвоката в розумінні статті 44 ГПК України.

Втім, з огляду на те, що позов задоволено частково, витрати на оплату послуг адвоката підлягають та судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1620 грн. 45 коп. судового збору та 4704 грн. 26 коп. витрат на послуги адвоката.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Леніна, 215А, кімната 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Квазар-Груп (65014, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 18, ) - 55 676 (пятдесят пять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 95 коп. основного боргу, 5380 (пять тисяч триста вісімдесят) грн. 07 коп. пені, 3322 (три тисячі триста двадцять дві) грн. 31 коп. 3% річних, 43 650 (сорок три тисячі шістсот пятдесят) грн. 77 коп. інфляційних втрат, 1620 (одну тисячу шістсот двадцять) грн. 45 коп. судового збору та 4704 (чотири тисячі сімсот чотири) грн. 26 коп. витрат на послуги адвоката.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 26.04.2016р.

Суддя О.В. Щоткін