КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 927/1442/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015р.

у справі № 927/1442/15 (суддя Цимбал - Нарожна М.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України"

до Комунального підприємства ,,Прилукитепловодопостачання"

про стягнення 2 472 549,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося в господарський суд Чернігівської області з позовом Комунального підприємства ,,Прилукитепловодопостачання" (далі - відповідач) про стягнення 2 472 549,67 грн., з яких: 860 874,36 грн. - пеня, 1 474 668,13 грн. - інфляційні втрати та 137 007,17 грн. - 3 проценти річних, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №1716/14-ТЕ-39 від 28.11.2013р.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015р. у справі № 927/1442/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами спору укладено договори про організацію взаєморозрахунків № 620/30 від 06.10.2014р. та № 1545/30 від 19.12.2014р., в п. 16 яких погоджено, що після виконання цих договорів сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету спору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015р. у справі № 927/1442/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновок чуду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник вказує, що згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків було оплачено лише 6 031 191,67 грн., а решта боргу в сумі 5 663 531,91 грн. оплачені відповідачем власними коштами поза межами договорів про організацію взаєморозрахунків. Договори про організацію взаєморозрахунків передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстави для інших грошових вимог, тобто не змінювали строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли з договору купівлі - продажу природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на її необґрунтованість та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Шапрана В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. та призначено її розгляд на 10.03.2016р.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. розгляд скарги у справі відкладено на 29.03.2016р. у зв'язку з необхідністю витребування у сторін копій банківських виписок щодо оплати поставки природного газу по акту приймання - передачі природного газу від 31.12.2014р. відповідно до договору від 28.11.2013р. №1716/14-ТЕ-39 та відомості стосовно того, чи була здійснена проплата за даним актом в рамках договорів № 620/30 від 06.10.2014р., № 1545/30 від 19.12.2014р. чи власними коштами КП ,,Прилукитепловодопостачання" в рамках договору №1716/14-ТЕ-39 від 28.11.2013р.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано суду письмові пояснення та копії банківських виписок.

На виконання вимог ухвали суду позивачем також надано копії банківських виписок Держказначейства по платежах відповідача за договором та завірений банком АТ ,,Ощадбанк" реєстр прийнятих платежів за період з 06.11.2014р. по 20.07.2015р. включно.

Розпорядженням виконуючого обов'язки керівника апарату суду від 29.03.2016р. № 09-52/551/16 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Шапрана В.В. на лікарняному.

В результаті повторного автоматичного розподілу справи № 927/1442/15 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою суду від 30.03.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 11.04.2016р.

В судовому засіданні 11.04.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив проти наведених доводів, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

28.11.2013р. між ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та КП ,,Прилукитепловодопостачання" (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1716/14-ТЕ-39, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до додаткової угоди №2 від 25.04.2014р. сторони виклали п.1.2 договору в наступній редакції: ,,газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням."

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем (продавцем) відповідачу (покупцеві) у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем (покупцем) у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача покупця.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

Додатковою угодою №1 до договору від 28.01.2014р. з 01.01.2014р. пункт 5.2 договору викладено в наступній редакції: ,,ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн."

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем (покупцем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем був поставлений відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі: від 31.01.2014р. на суму 2 608 952,82 грн., від 28.02.2014р. на суму 1 950 469,72 грн., від 31.03.2014р. на суму 1 462 507,32 грн., 30.04.2014р. на суму 605 177,70 грн., від 31.05.2014р. на суму 233 811,35 грн., від 30.06.2014р. на суму 166 417,64 грн., від 31.07.2014р. на суму 174 029,34 грн., від 31.08.2014р. на суму 158 643,63 грн., від 30.09.2014р. на суму 94 080,42 грн., від 31.10.2014р. на суму 595 763,25 грн., від 30.11.2014р. на суму 1 727 679,22 грн., від 31.12.2014р. на суму 1 917 191,17 грн., а всього на суму 11 694 723,58 грн.

Факт передачі товару належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не заперечується.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що відповідачем здійснено повну оплату заборгованості, але з пропуском строку, визначеного умовами договору, в зв'язку з чим він просить стягнути з відповідача 860 874,36 грн. пені, 1 474 668,13 грн. інфляційних втрат та 137 007,17 грн. трьох процентів річних.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що 06.10.2014р. між учасниками розрахунків, до яких належать і КП ,,Прилукитепловодопостачання" та ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України", укладено договір про організацію розрахунків №620/30 (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ ,,Про державний бюджет України на 2014рік") і здійснено оплату заборгованості в сумі 4 604 678,47 грн. Відповідно до п.16 вище вказаного договору, сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору; 19.12.2014р. між тими ж сторонами укладено аналогічний Договір №1545/30 про організацію взаєморозрахунків і на виконання цього договору №1545/30 в рахунок погашення заборгованості за договором від 28.11.2013 №1716/14-ТЕ-39 перераховано 1 426 513,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №20 від 29.12.2014р. З врахуванням укладених договорів, повного погашення заборгованості, відповідач вказував на необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Правовідносини між сторонами виникли з договору поставки природного газу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав протягом січня 2014р. - грудня 2014р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 11 694 723,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами договору та скріплені їх печатками/

За змістом ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення умов договору відповідач вартість газу, поставленого за спірний період, оплатив з порушенням встановлених в договорі строків.

Станом на час звернення позивача до суду заборгованість у відповідача перед позивачем за поставлений у 2014 році газ по договору №1716/14-ТЕ-39 відсутня.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на нарахування пені, інфляційних втрат та 3 процентів річних за порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого газу у позивача виникає після спливу строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, тобто з 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків відповідно.

Позивач просить стягнути на його користь пеню за період з 15.02.2014р. по 26.03.2015р. в сумі 860 874,36 грн., 3 проценти річних за період з 15.02.2014р. по 26.03.2015 в сумі 137 007,17 грн. та інфляційні втрати за період з лютого 2014р. по березень 2015 року в сумі 1 474 668,13 грн.

Однак, як підтверджується матеріалами справи, 06 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної Казначейської служби України у Чернігівській області (сторона перша), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням Прилуцької міської ради Чернігівської області (сторона третя), Управлінням житлово-комунального господарства Прилуцької міської ради (сторона четверта), КП ,,Прилукитепловодопостачання" (сторона п'ята) та НАК ,,Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 620/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджуються та/або погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30.

У відповідності до п. 3 договору 620/30 Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік" стороні першій у сумі 4 604 678,47 грн. на підставі рішення Мінфіну.

Сторона перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти у сумі 4 604 678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 4).

Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти у сумі 4 604 678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 5).

Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти у сумі 4 604 678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 6).

Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони п'ятої кошти у сумі 4 604 678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 7).

Сторона п'ята перераховує на рахунок Сторони шостої кошти у сумі 4 604 678,47 грн. в т.ч. податок на додану вартість - 767 446,41 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28 листопада 2013 року № 1716/14-ТЕ-39 за 2014 рік. (п. 8).

Згідно з п.9 договору №620/30, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Пунктом 11.2 договору №620/30 сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно з п.16 договору № 620/30 сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання договору від 06 жовтня 2014 року №620/30 в рахунок погашення заборгованості за договором №1716/14-ТЕ-39 перераховано 4 604 678,47грн., що підтверджується платіжним дорученням №16 від 15.10.2014р.

19 грудня 2014 року між тими самими сторонами, було укладено аналогічний договір №1545/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік").

На виконання договору від 19.12.2014р. №1545/30 в рахунок погашення заборгованості за договором №1716/14-ТЕ-39 перераховано 1 426 513,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 29.12.2014р.

Крім того, відповідачем сплачено частину заборгованості в сумі 5 663 531,91 грн. з 06.11.2014 по 28.11.2014, з 01.12.14 по 29.12.14 та з 30.12.14 по 26.03.2015.

Отже, відповідачем повністю сплачено 11 694 723,58 грн. боргу за поставлений природний газ по договору № 1716/14-ТЕ-39.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість у відповідача перед позивачем за поставлений природний газ за період з січня 2014 року по грудень 2014 року відсутня, а за умовами договорів від 06.10.2014р. №620/30 та від 19.12.2014р. №1545/30 про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № 1716/14-ТЕ-39.

Укладенням зазначених правочинів сторони за своєю згодою змінили строки виконання боржником (відповідачем) грошових зобов'язань перед кредитором (позивачем), які виникли на підставі договору № 1716/14-ТЕ-39 купівлі - продажу природного газу від 28.11.2013р. за газ отриманий протягом 2014 року, на заборгованість по оплаті якого була нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, а відтак умовою застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та настання наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, є здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Так за змістом підпунктів 2, 3 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення розрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктом 16 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Зазначені вище договори про організацію взаєморозрахунків набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків (строк розрахунку у зазначених договорах визначений сторонами не був).

Посилання скаржника на те, що відповідно до розрахунку заборгованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3 процентів річних за поставлений природний газ за період прострочення протягом січня - грудня 2014р. відбувалося у строки з 15.02.2014р. по 26.03.2015р. у періоди прострочень та на суми заборгованості, які не відшкодовувалися договорами про організацію взаєморозрахунків, тобто у строки, коли фінансування за договорами не проводилось, та коли вони вже втратили свою чинність, в зв'язку з їх виконанням по оплаті зазначених у них сум заборгованості, як на підставу для задоволення позову, колегією суддів відхиляються, оскільки, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, позивач визнав та погодив прийняти до сплати існуючу за договором від 28.11.2013 №116/14-ТЕ-39 заборгованість відповідача в сумі 1 426 513,20 грн. та 4 604 678,00 грн. за 2014 рік, поряд з цим, узгодивши, що після виконання зобов'язання він не матиме жодної претензії до відповідача стосовно предмета договору (погашення заборгованості відповідача за спожитий газ у 2014 році).

Відтак, враховуючи встановлення судом факту сплати відповідачем на користь позивача грошових коштів на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків в порядку та в строки, передбачені умовами цього договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та пункту 7.2 договору № 1716/14-ТЕ-39 не було.

Аналогічна правова позиція про відсутність правових підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого газу у разі укладення договору про організацію взаєморозрахунків, викладена у постановах Верховного Суду України від 09.10.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012 та від 25.03.2015р. у справі № 924/1265/13.

Як унормовано приписами ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеній у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, зокрема, неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків було оплачено лише 6 031 191,67 грн., а решта боргу в сумі 5 663 531,91 грн. оплачені відповідачем власними коштами поза межами договорів про організацію взаєморозрахунків. Договори про організацію взаєморозрахунків передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстави для інших грошових вимог, тобто не змінювали строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли з договору купівлі - продажу природного газу.

Колегія суддів відхиляє дані твердження позивача, як необґрунтовані, оскільки для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі - продажу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків. Водночас, згідно з п.п.2 п.11 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони договору, якими, в тому числі, є сторони даного спору, зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, яким є договір від 28.11.2013р. купівлі - продажу природного газу. Також , відповідно до п. 16 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015р. у справі № 927/1442/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015р. у справі № 927/1442/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук