РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/3048/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/3048/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Повітряне опалення»;

до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо»;

про стягнення 765 704,45 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатенко О.О., довіреність № 7 від 27.10.2015р.;

від відповідача: Дегтяр В.М., довіреність б/н від 12.04.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Повітряне опалення» (надалі - позивач) з позовом до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» (надалі - відповідач) про стягнення 765 704,45 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 307 від 05.06.2012р. у визначений строк не розрахувався за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 425 000,00 грн., за прострочення оплати якої нараховані 35 979,45 грн. - 3% річних та 304 725,00 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/3048/16 та призначено її розгляд на 24.03.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016р. розгляд справи відкладений на 14.04.2016р., у зв'язку з неявкою представників сторін.

13.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли клопотання про залучення третьої особи та відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 14.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про залучення Департаменту благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання відповідача, оскільки відповідачем не наведено обставин та доказів, з яких вбачається, що рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси Департаменту благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, при цьому визнав факт наявності заборгованості за спірним договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2012р. між відповідачем (за договором - замовник) та позивачем (за договором - виконавець) було укладено договір № 307 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов'язується у 2012 році надати послуги, зазначені в п.1.2 даного договору, на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від21.03.2012р. № 434 «Про організацію та облаштування тимчасового табору (кемпінгу) для вболівальників з Королівства Швеція на період проведення в м. Києві фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» з комплексного благоустрою зони відпочинку «Центральна» та облаштування тимчасового табору (кемпінгу) на території Труханового острова власними силами та засобами, а замовник прийняти і оплатити такі послуги. Перелік робіт вказаний у додатку до даного Договору - Додаток № 1.

Ціна цього Договору становить 4 056 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 676 000,000 грн. (п.3.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата за послуг замовником здійснюється після підписання сторонами актів виконаних робіт, складених за формою КБ-2в, КБ-3, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на умовах відстрочки платежу на термін 10 банківських днів з моменту отримання коштів на розрахунковий рахунок замовника від головного розпорядника бюджетних коштів.

Згідно з п.4.3 Договору, у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок з урахуванням індексу інфляції за даний період.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були виконані роботи на суму 1 618 411,13 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актом здачі-приймання робіт за грудень 2012 року форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, копія яких міститься в матеріалах справи, а оригінали досліджено судом у судовому засіданні, без будь-яких зауважень зі сторони відповідача.

Додатковою угодою № 4 від 30.12.2013 р. було визначено розмір заборгованості відповідача за спірним Договором - 425 000,00 грн.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за виконані роботи за спірним договором не розрахувався.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 425 000,00 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи становить 425 000,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши умови договору № 307 від 05.06.2012р., судом встановлено, що він має цивільно-правову природу договору підряду.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За умовами частини другої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір підряду є оплатним, обов'язок відповідача як замовника за спірним договором оплатити прийняті роботи виникає в силу положень законодавства та розділу 4 договору.

При цьому, умовами пунктів 4.1 та 4.3 договору сторонами узгоджено не умови виникнення у відповідача вказаного обов'язку, а порядок і строки здійснення розрахунків, тобто, строки виконання зобов'язання.

Суд вважає, що вказані пункти договору, які регламентують порядок проведення розрахунків за виконані роботи після отримання бюджетного фінансування, суперечать імперативним приписам ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, згідно з якою у випадку відсутності домовленості сторін щодо попередньої оплати виконаної роботи, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення строку (терміну) виконання зобов'язання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Сторони у п.п. 4.1 та 4.3 договору визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на обставини надходження бюджетних коштів. Проте, вказана подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи, без зазначення реквізитів цієї особи в договорі.

Вказаними пунктами договору сторони визначили строк виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на дію особи, яка не є стороною такого договору.

Статтею 511 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Зі змісту частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд відзначає, що встановлення пунктами 4.1 та 4.3 договору залежності виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт від наявності надходження бюджетних коштів суперечить приписам ст. 617 ЦК Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 у справі № 5011-16/4107-2012).

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005).

Крім того, відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором, не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати, замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати (викладене узгоджується з позицією, викладеною в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013).

Отже, судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем були виконані роботи на загальну суму 1 618 411,13 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт за грудень 2012 року форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, та не заперечується відповідачем, в той час, як відповідач свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт у сумі 425 000,00 грн. не виконав, хоча строк виконання обов'язку оплати вже настав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 425 000,00 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 35 979,45 грн. - 3% річних та 765 704,45 грн. - інфляційні втрати, які розраховані за період з 01.01.2013р. по 28.10.2015р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 25 000,00грн., суд вважає, що вони не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Крім того, сторона повинна надати докази, понесення таких витрат (п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ІV) Господарського процесуального кодексу України»).

На вимогу суду позивач не надав доказів оплати 25 000,00грн. витрат на оплату правової допомоги станом на час розгляду справи у суді.

За наведених обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 25 000,00грн. - витрат на правову допомогу, які фактично, станом на час розгляду справи у суді, не понесені позивачем.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» (юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 15, корпус А, офіс 3; фактична адреса: 02660, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 7; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Повітряне опалення» (07352, Київська обл., Вишгородський район, с. Лютіж, вул. Ветрова, 6; ) 425 000,00 грн. основного боргу, 35 979 грн. 45 коп. - 3% річних, 304 725,00 грн. - інфляційних втрат та 11 485 грн. 57 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 19.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов