КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 911/257/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Шевченка Е.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Литвиненко С.О., дов. № 10-У від 10.12.2015р.

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

від третьої особи: ОСОБА_3, дов. № 694 від 20.02.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної

акціонерної компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 02.03.2016 року

у справі № 911/257/16 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ"

Національної акціонерної компанія "Нафтогаз України"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Магія

Дерева"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення

50 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магія Дерева» про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011, № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012, № 7 від 04.07.2012, № 8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012, б/н від 25.12.2012 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23.02.2011, укладеного між Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» та стягнення з другого відповідача на користь позивача 50 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю продукції) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю. Таким чином, на думку позивача, чинним на момент укладення оспорюваних додаткових угод законодавством була встановлена імперативна заборона на внесення змін до умов договору, укладеного в результаті проведеної процедури закупівлі, до повного виконання умов такого договору. Крім того, позивачем в суді першої інстанції було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив суд, крім заявлених позовних вимог, застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, до додатків до договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23.02.2011, укладеного між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д», та стягнути з першого відповідача отримані за недійсним правочином грошові кошти в розмірі 137 128 315,36 грн (оплачена сума за вирахуванням суми, що стягується з другого відповідача). Вказана заява прийнята судом першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 в задоволенні позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було протиправно прийнято рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.03.2016 р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" у справі № 911/257/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. у справі №911/257/16 у складі колегії суддів: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 11.04.2016р.

11.04.2016р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 без змін.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача-1 та відповіда-2 у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-1 та відповіда-2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

23.02.2011 між Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено договір на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якого учасник зобов'язався у 2011-2012 роках, в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність замовнику товари, зазначені в п. 1.2. договору, що відповідають технічним характеристикам, зазначеним в додатках №№ 1-32, що є невід'ємною частиною договору, а замовник прийняти і оплатити товари.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування товарів: «Насоси та компресори повітряні (компресорні модулі до АГНКС (автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій) на базі компресора виробництва Дженерал Електрік з доопрацюванням по місцю встановлення)», в тому числі разом з іншим доставка, шеф-монтаж, пусконаладка (все разом далі - обладнання), на автомобільних газонаповнювальних компресорних станціях замовника (далі - об'єкти). Кількість обладнання, яке передається за договором: 32 компресорні модулі до об'єктів на базі компресорів виробництва Дженерал Електрік з доопрацюванням по місцю встановлення, вказаному у п. 5.2. договору, в т.ч. разом з іншим доставка, шеф-монтаж, пусконаладка.

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3. договору ціна договору (загальна вартість обладнання) визначається як сумарна вартість обладнання, що передається у власність замовнику за умовами договору і становить 150 879 950,40 грн з ПДВ. Вартість обладнання визначається по кожному об'єкту окремо згідно специфікацій (додатки №№ 33-64), що є невід'ємними частинами договору. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін, якщо сторони домовились та підписали відповідну додаткову угоду.

Строк передачі обладнання на відповідних об'єктах замовника з дати укладення договору по 29 лютого 2012 року відповідно до графіку здачі об'єктів в експлуатацію, з правом пролонгації зазначених строків за згодою сторін, що оформлюється відповідними додатками угодами до договору (п. 5.1. договору).

Пунктом 11.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 29.02.2012, з подальшою пролонгацією, за згодою сторін, строку дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Відповідно до п. 3.1. договору розрахунок проводиться шляхом оплати замовником 100 % вартості обладнання протягом 120 календарних днів з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі обладнання (далі - акт приймання-передачі) та наданого учасником відповідного рахунку. У цьому випадку до рахунку додаються завірені учасником копії відповідних актів прийому-передачі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2012, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1. договору).

Згідно п. 12.3. договору зміни до договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін та оформлюються додатковою угодою до договору. Зміни до договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді до договору.

12.03.2011 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 1 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони погодили, що замовник здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 30 000 000 грн з ПДВ за погодженим сторонами графіком на підставі рахунку-фактури, виставленого учасником.

23.05.2011 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 2 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони погодили, що замовник здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 37 476 000 грн з ПДВ за погодженим сторонами графіком на підставі рахунку-фактури, виставленого учасником.

18.07.2011 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 3 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони погодили, що замовник здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 60 000 000 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

Щодо дійсності додаткових угод № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23 лютого 2011 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року № 2289-VI (зі змінами та доповненнями) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю продукції) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю.

Абзацом 2 пункту 4.1. Договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23 лютого 2011 року сторони передбачили можливість здійснення попередньої оплати за наявності коштів у замовника та за згодою сторін по договору, що оформлюється відповідною додатковою угодою (угодами) до цього договору.

Зі змісту оспорюваних додаткових угод № 1, 2, 3 від 12.03.2011, від 23.05.2011 та від 18.07.2011 відповідно вбачається, що вони були укладено протягом першого року дії договору № 18/11-У та врегульовували виключно порядок здійснення попередньої оплати у відповідності до пункту 4.1. договору, а отже в даному випадку відсутні підстави для визнання зазначених додаткових недійсними, оскільки за своєю суттю вони не змінювали умови договору та не відрізнялися від змісту пропозиції конкурсних торгів, а укладалися з метою виконання господарських зобов'язань.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що додаткові угоди № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011 до договору на закупівлю товарів №18/11-У від 23 лютого 2011 року були укладені у відповідності до вимог чинного на момент їх укладення Закону України «Про здійснення державних закупівель» та норм Господарського та Цивільного кодексів України.

22.02.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 4 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони погодили, що строк передачі обладнання на відповідних об'єктах замовника з дати укладання договору до 31.12.2012 відповідно до графіку здачі об'єктів в експлуатацію, з правом пролонгації зазначених строків за згодою сторін, що оформлюється відповідними додатковими угодами до договору.

22.02.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 5 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились, що замовник в термін до 29.02.2012 здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 2 000 016 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

18.04.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 6 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились, що замовник в термін до 31.05.2012 здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 2 499 999 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

04.07.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 7 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились, що замовник в термін до 31.07.2012 здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 3 701 376 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

Щодо вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012 та № 7 від 04.07.2012 суд зазначає наступне.

Умовами пункту 21 статті 1 згідно Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на час укладення додаткових угод) зазначено, що підприємствами є - підприємства, утворені в установленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов'язань і здійснення платежів, у тому числі державні, казенні, комунальні підприємства, а також господарські товариства, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх дочірні підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків належить державним, у тому числі казенним, комунальним підприємствам та господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, об'єднання таких підприємств (господарських товариств).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань державних закупівель» від 08 липня 2011 року N 3681-VI внесено зміни до ряду статей Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року N2289-VI, що врегульовували перелік суб'єктів правовідносин, на яких поширювалась сфера застосування даного Закону про закупівлі. Вказані зміни набрали чинності 03.10.2011 р.

Так, наведеним вище Законом «Про внесення змін…» від 08 липня 2011 року N3681-VI із у пункту 4 статті 1 поняття «державні кошти» Закону України «Про здійснення державних закупівель» виключено слова «кошти підприємств та їх об'єднань».

Тобто, з 03 жовтня 2011 р. (моменту набрання чинності) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань державних закупівель» від 08 липня 2011 року N 3681-VI кошти підприємств та їх об'єднань не охоплювалися поняттям державні кошти, що виключає обов'язковість застосування до ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» норм Закону України «Про здійснення державних закупівель» з 03 жовтня 2011 р. при укладенні чи зміні будь-яких господарських договорів.

Крім цього, вищезазначеним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань державних закупівель» від 08 липня 2011 року N3681-VI статтю 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» було доповнено абзацами такого змісту: «Цей Закон застосовується до підприємств, визначених у пункті 21 частини першої статті 1 цього Закону, у разі якщо підприємства відповідають хоча б одній з таких ознак:

1) підприємство користується податковою пільгою, передбаченою податковим, митним законодавством України, - протягом користування такою пільгою;

2) підприємство відповідно до закону звільнено від обов'язку сплачувати заборгованість перед бюджетами, за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за зобов'язаннями перед фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування - протягом календарного року від дати такого звільнення;

3) отримує пряму або опосередковану бюджетну підтримку, в тому числі у вигляді компенсації частини витрат або відшкодування відсотків за кредитами, - протягом календарного року від дати одержання бюджетної підтримки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не користується податковою пільгою, передбаченою податковим, митним законодавством України, не звільнено від обов'язку сплачувати заборгованість перед бюджетами, за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за зобов'язаннями перед фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, не отримує пряму або опосередковану бюджетну підтримку, в тому числі у вигляді компенсації частини витрат або відшкодування відсотків за кредитами на момент виникнення спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що приписи Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року N 2289-VI (зі змінами, що були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань державних закупівель» від 08 липня 2011 року N3681-VI та набули чинності 03 жовтня 2011 р.) не повинні були застосовуватись при укладенні додаткових угод № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012 та № 7 від 04.07.2012 до Договору на закупівлю товарів №18/11-У від 23 лютого 2011 року.

25.09.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 8 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились, що замовник в термін до 31.07.2012 здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 1 000 320 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

26.12.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду № 9 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились, що замовник в термін до 31.12.2012 здійснює оплату на банківський рахунок учасника на загальну суму 2 000 004 грн з ПДВ, яка розподіляється по визначеним сторонами додаткам (специфікаціям).

25.12.2012 між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» (Замовник) та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (Учасник) укладено додаткову угоду б/н до договору на закупівлю товарів № 18/11-У, за умовами якої сторони домовились п. 11.1. договору викласти в наступній редакції: « 11.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, з подальшою пролонгацією, за згодою сторін, строку дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.».

Щодо вимоги про визнання недійсними додаткових угод №8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012 та б/н від 25.12.2012 до договору на постачання компресорних модулів № 18/11-У від 23 лютого 2011 року суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань державних закупівель» від 4 липня 2012 року N 5044-VI внесено зміни до Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року N 2289-VI. Вказані зміни набули чинності 05 серпня 2012 року.

Так, в результаті внесених змін статтю 2 зазначеного Закону про закупівлю викладено у новій редакції, а саме: «Цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII 1 цього Закону. Дія цього Закону поширюється на підприємства, визначені у пункті 21 частини першої статті 1 цього Закону, лише у разі здійснення ними закупівель за рахунок державних коштів, визначених у пункті 4 частини першої статті 1 цього Закону».

Визначення поняття «державні кошти» наведено у пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року N 2289-VI (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону про закупівлю державні кошти - кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, кошти, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", кошти установ чи організацій, утворених у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями чи органами місцевого самоврядування, кошти державних та місцевих фондів, кошти державного оборонного замовлення, кошти державного замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб, кошти державного матеріального резерву, кошти Аграрного фонду, кошти Фонду соціального захисту інвалідів, кошти, які надаються замовникам під гарантії Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування за кредитами, позиками, які надаються іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями або на умовах співфінансування разом з іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями.

З наведеного вбачається, що кошти підприємств не є державними коштами в розумінні пункту 4 частини 1 статті 1 Закону про закупівлю (зі змінами), а тому колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що на ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» дія Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01 червня 2010 року N 2289-VI (зі змінами та доповненнями) у період укладення додаткових угод №8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012 та б/н від 25.12.2012 до договору на постачання компресорних модулів № 18/11-У від 23 лютого 2011 року поширюватися не могла.

Вказаний висновок також міститься у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.09.2012р. у справі № 5011-41/11043-2012 за позовом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» в особі філії Управління «Техзв'язок» до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про спонукання до укладення додаткової угоди до договору від 01.06.2012 р. (зазначене рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2012).

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 (головуючий суддя Івакіна В.О., судді Медуниця О.Є., Пелипенко Н.М.), яка набрала законної сили 14.01.2015, у справі № 920/1188/13 за позовом ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» про стягнення 37 870 867,55 грн та зобов'язання вчинити дії встановлено, що ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д», отримавши оплату на суму 137178315,36 грн., безпідставно не виконав свої зобов'язання з поставки обладнання; рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2014 по справі № 920/1188/13 скасовано, прийнято нове рішення, стягнуто з відповідача на користь позивача 27309271,02 грн. пені, 10 561 596,53 грн. штрафу, 69 967 грн. судового збору за подання позовної заяви та 37149 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, зобов'язано ТОВ "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" виконати умови Договору на закупівлю товарів №18/11-У від 23 лютого 2011 року - передати у власність Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" обладнання (насоси та компресори повітряні (компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій - АГНКС) на базі компресора виробництва Дженерал Електрікс) на Об'єктах за якісними характеристиками та комплектністю зазначеними в Специфікаціях.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Враховуючи, що Договір на закупівлю товарів №18/11-У від 23 лютого 2011 року та оспорювані позивачем Додаткові угоди № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011, № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012, № 7 від 04.07.2012, № 8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012, б/н від 25.12.2012 були вже предметом правового аналізу при розгляді справи № 920/1188/13 в Харківському апеляційному господарському суді, під час якого порушень при укладенні даних правочинів встановлено не було, а тому дана обставина, на думку колегії суддів, являється підтвердженням факту законності вищенаведених правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 7 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку, що вимога про визнання додаткових угод № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011, № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012, № 7 від 04.07.2012, № 8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012, б/н від 25.12.2012 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23.02.2011, укладеного між ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» є необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з другого відповідача на користь позивача 50 000 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення з другого відповідача на користь позивача 50 000 грн є похідною від вимог про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 12.03.2011, № 2 від 23.05.2011, № 3 від 18.07.2011, № 4 від 22.02.2012, № 5 від 22.02.2012, № 6 від 18.04.2012, № 7 від 04.07.2012, № 8 від 25.09.2012, № 9 від 26.12.2012, б/н від 25.12.2012 до договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23.02.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д", колегія суддів погоджується з місцевим судом про відмову у задоволенні вимог про стягнення з другого відповідача на користь позивача 50 000 грн.

Приписами ч. 3 ст. 49 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Частиною 6 статті 49 ГПК України встановлено, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7 якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N3674-VI визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не сплачено суму судового збору у розмірі 206 700,00 грн за позовну вимогу про стягнення грошових коштів з першого відповідача в розмірі 137 128 315,36 грн, що була заявлена позивачем 04.02.2016р. в суді першої інстанції.

Приписами частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N3674-VI визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що позивач (апелянт) невірно розрахував суму судового збору за подання до Київського апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16, не доплативши суму судового збору у розмірі 227 370,00 грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2016р. у справі №911/257/16 - без змін.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, ідентифікаційний код 36265925) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області, , банк: ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, р/р 3001, код бюджетної класифікації 22030101) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп..

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, ідентифікаційний код 36265925) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, р/р 2001, код бюджетної класифікації 22030101) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 227 370 (двісті двадцять сім тисяч триста сімдесят) грн. 00 коп..

4. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи №911/257/16 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

Е.О. Шевченко