ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 910/28922/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів Попікової О.В. Євсікова О.О., Кролевець О.А.
за участю представників:
позивача:Боката А.В., дов. від 26.01.2016 №47/282;
відповідача:Пархоменко І.С., дов. від 11.01.2016 №91/2016/01/11-1; Янєва Т.М., дов. від 21.10.2015 №91/2015/10/21-1;
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 22.12.2015
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.02.2016
у справі№ 910/28922/15 Господарського суду міста Києва
за позовомКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 428 844,38 грн.
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі за текстом - позивач, Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі за текстом - відповідач, Товариство) про стягнення 428 844,38 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 (суддя Шкурдова Л.М.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 (головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді - Руденко М.А., Дідиченко М.А.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва основну заборгованість у розмірі 380 289,03 грн., пеню у розмірі 40 249,10 грн., три відсотки річних у розмірі 2 774,97 грн. та 5 531,28 грн. інфляційних втрат.

Судові рішення мотивовані приписами статей 525, 526, 530, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, з огляду на які, та зважаючи на доведеність з боку позивача надання послуг за договором від 13.11.2014 №634/53-14 та наявність заборгованості з боку відповідача щодо оплати наданих послуг, суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням та постановою попередніх судових інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та припинити провадження у справі в порядку підпункту 1-1 п. 1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

В обґрунтування своєї правової позиції заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статей 203, 204, 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 80 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник наголошує на тому, що суди безпідставно не взяли до уваги заяву відповідача від 30.11.2015 №94ПЗ/8594, якою було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог. Зауважує на тому, що згадана заява недійсною судами не визнавалася, відсутні правові підстави для стягнення заявленої заборгованості та задоволення позову, а провадження у справі має бути припинено. Крім цього у доповненні до касаційної скарги, заявник наголошує на можливості здійснення зарахування зустрічних вимог і після відкриття виконавчого провадження, оскільки положення Закону України "Про виконавче провадження" не містять заборони для вчинення таких дій.

До Вищого господарського суду України також надійшло заперечення позивача на касаційну скаргу, в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін з мотивів, у них викладених.

У судовому засіданні 04.04.2016 оголошувалась перерва до 11.04.2016, про що присутні представники позивача та відповідача були повідомлені під розписку.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як замовником, та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як виконавцем, 13.11.2014 було укладено договір про надання послуг № 634/53-14, відповідно до п.1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання надавати послуги з ведення особових рахунків споживачів; отримання від споживачів, а також обліку та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг; визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та інші послуги.

Згідно з п.2.1 договору ціна договору становить 4902382,44 грн. і визначається виходячи із обсягу наданих послуг та вартості окремих послуг, що погоджена Сторонами в Додатку №2 до цього договору.

Будь-які розрахунки між виконавцем та замовником за цим договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання наданих послуг (п. 2.2 договору).

На виконання умов згаданого договору позивач у травні та червні 2015 року надав відповідачеві передбачені п. 1.1 договору послуги на загальну суму 380 289,03 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передавання послуг за травень та червень 2015 року. Таким чином судами достеменно встановлено обставини належного виконання позивачем своїх обов'язків за договором від 13.11.2014 № 634/53-14. Наведені обставини не заперечуються і заявником касаційної скарги.

Судами також було встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою № 47-2425 від 08.10.2015, відповідно до якої вимагав від відповідача негайно погасити заборгованість за договором у розмірі 380289,03 грн., яка утворилася в зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань. Направлення зазначеної вимоги відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку "Укрпошти" від 08.10.2015.

Предмет позову у даній справі становить вимога про стягнення заборгованості за договором у розмірі 380289,03 грн., а також 40249,10 грн. пені, 2774,97 грн. трьох відсотків річних та 5531,28 грн. інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором від 13.11.2014 № 634/53-14 в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому як врегульовано статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, п. 2.2 договору сторони погодили, що будь-які розрахунки між виконавцем та замовником за цим договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання наданих послуг.

Розглядаючи спір по суті, судами також було з'ясовано, що акти приймання-передавання наданих послуг за травень та червень 2015р. було підписано сторонами 03.08.2015 та 08.09.2015. Однак відповідач протягом 20 календарних днів з моменту підписання вказаних актів розрахунків за отримані послуги не здійснив. Ці обставини не заперечуються відповідачем.

За умови встановлення судами належного виконання позивачем свого обов'язку за договором від 13.11.2014 № 634/53-14 стосовно надання послуг, що підтверджується підписаним сторонами 03.08.2015 та 08.09.2015 актами за травень та червень 2015 року, термін сплати за якими, в силу умов п. 2.2 договору сплив, за відсутності станом на дату винесення рішення місцевим судом оплати наданих послуг, колегія суддів вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 380289,03 грн.

Крім того позивач звернувся і з вимогами про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За приписами статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, пунктом п. 5.7 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків розрахунку за надані виконавцем послуги, передбачені цим договором, замовник сплачує виконавцеві пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суди дійшли обґрунтованого висновку про відповідність заявлених до стягнення сум вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Враховуючи наведені обставини щодо порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг від 13.11.2014 № 634/53-14, а також здійснений господарськими судами перерахунок заявлених до стягнення сум, колегія суддів погоджується із висновками судів щодо задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 40249,10 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2774,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5531,28 грн.

Отже, з урахуванням приписів статей 526, 549, 901, 903 Цивільного кодексу України, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши факти порушення замовником зобов'язань за договором про надання послуг від 13.11.2014 № 634/53-14, правомірно виходили з того, що у відповідача перед відповідачем виник обов'язок з погашення суми основного боргу, пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання з оплати наданих послуг, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Обґрунтованих доводів на спростування вказаного висновку судів касаційна скарга не містить.

Натомість заявник касаційної скарги наголошує на порушенні судами вимог підпункту 1-1 п. 1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та вважає, що провадження у справі має бути припинене у зв'язку із проведенням відповідачем заліку зустрічних вимог в порядку, визначеному статтями 601, 602 Цивільного кодексу України.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої грошове зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Київенерго" перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на суму 428 844,38 грн. (вимога про стягнення якої є предметом даного спору) зараховано відповідачем в рахунок часткового виконання позивачем грошового зобов'язання з оплати боргу за рішенням Господарського суду міста Києва суду у справі №42/311. При цьому із самої заяви вбачається, що відповідач здійснив взаємозалік не в частині основного боргу, а в рахунок погашення інфляційної складової за наказом Господарського суду міста Києва від 28.09.2009 №42/311.

Позивач, заперечуючи щодо проведення відповідачем заліку зустрічних вимог, посилався на те, що вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в частині стягнення суми боргу, що є предметом розгляду у даній справі, так і вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення інфляційної складової за наказом Господарського суду міста Києва від 28.09.2009 №42/311 не є безспірними щодо розміру грошових коштів, відносно яких позивач та відповідач виступають кредиторами. Це пояснюється тим, що на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.09.2009 №42/311 позивач сплачував відповідні кошти, однак відповідач не надав доказів стосовно того, яка частина наказу Господарського суду міста Києва від 28.09.2009 №42/311 залишається невиконаною. І відповідно, на думку позивача, до винесення остаточного рішення у даній справі № 910/28922/15 невизначеною залишається сума боргу відповідача перед позивачем за договором від 13.11.2014 № 634/53-14.

Касаційна інстанція погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для припинення провадження у даній справі згідно вимог п.п. 1-1 п.1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Згідно вимог п.п. 1-1 п.1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із змінами і доповненнями, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (підпункту 1-1 пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У відповідності до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Однак, сам по собі факт подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних вимог на суму 428844,38 грн., за відсутності доказів виконання такої заяви про зарахування іншою стороною (наприклад відображення в бухгалтерському обліку відповідних змін), не свідчить про проведення такого зарахування, внаслідок якого припиняється зобов'язання.

Більше того, наявність заперечень позивача щодо розміру зобов'язання та його змісту, зазначеного у заяві про зарахування зустрічних вимог, унеможливлює висновок щодо відсутності між сторонами у даній справі спору та неврегульованих питань.

З огляду на викладене колегія суддів визнає непереконливими доводи заявника касаційної скарги щодо порушення судами статей 601, 602 Цивільного кодексу України, підпункту 1-1 п. 1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим касаційна інстанція погоджується з доводами відповідача стосовно того, що зарахування зустрічних однорідних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку взаємовідносин сторін, у тому числі в процесі виконання судового рішення, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо можливості проведення зарахування на стадії виконання судового рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про можливість проведення заліку взаємних вимог за наявності рішення суду про примусове стягнення і відкриття виконавчого провадження шляхом укладення мирової угоди у виконавчому провадженні.

Згідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши відповідно до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення у рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішення і постанови та припинення провадження у справі - відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 у справі №910/28922/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець