РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/4670/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна»
простягнення 78 977,98 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

в присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2. по дог. № 12-ЮП від 12.01.2016р.;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» 83 977,97 грн., із яких: 71 867,02 грн. основний боргу, 6 051,56 грн. - пеня, 646,80 грн. - інфляційні втрати, 412,60 грн. - 3% річних та 5000,00 грн. - витрат на послуги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №749 від 18.11.2015р. поставив відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання у повному обсязі по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 71 867,02 грн. У зв»язку з неналежним виконання умов договору №749 від 18.11.2015р. позивач нарахував пеню в сумі 6 051,56 грн., 646,80 грн. - інфляційні втрати, 412,60 грн. - 3% річних та просить стягнути 5000,00 грн. - витрат на послуги адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/4670/16, розгляд справи призначено на 13.04.2016.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в дане судове засідання 13.04.2016р. не з'явився. Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру, на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення. (Ухвали Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. представник відповідача отримав, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 743).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна», заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

18 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (надалі - покупець, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець, відповідач) було укладено договір №749, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, оплатити та прийняти товар.

Загальна сума договору складається з вартості товару, що поставляється продавцем покупцю згідно накладних протягом дії даного договору (п. 2.1. договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (правила Incoterms 2010) - магазин покупця. Продавець здійснює поставку товару одноразово або партіями згідно специфікації, у якому вказується кількість, найменування (номенклатура) товару, що має бути поставлений продавцем протягом 7 (семи) днів з моменту отримання замовлення продавцем.

Право власності на товар та ризик часткового пошкодження, чи повного знищення товару переходить від продавця до покупця після фактичної передачі товару, та в момент підписання сторонами видаткових та/або товаро-транспортних накладних (п. 4.3. договору).

За умовами п.7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов даного договору, позивач передав уповноваженому представнику відповідача узгоджений товар на загальну суму 130 464,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-0000067 від 30.11.2015р., № РН-0000068 від 30.11.2015р., № РН-0000069 від 02.12.2015р., які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

За умовами п. 5.1. договору розрахунок за товар здійснюється у безготівковій формі. Валюта розрахунків - гривня. Покупець повинен здійснити розрахунок за товар протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару до відповідного ТРЦ покупця.

Датою проведення розрахунків вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця (п. 2.3. договору).

Відповідачем 19.01.2016р. було частково повернуто товар позивачу на суму 18 597,18 грн., а також частково оплачено товар на загальну суму 40 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи, а саме: 16.12.2015р. - 10 000,00 грн., 28.12.2015р. - 20 000,00 грн., 13.01.2016р. - 10 000,00 грн.

19.02.2016р. позивачем, з метою досудового врегулювання спору, було направлено відповідачеві вимогу про сплату заборгованості за договором № 749 від 18.11.2015р. в сумі 71 867,02 грн., однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, здійснив оплату за поставлений товар не у повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 71 867,02 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 71 867,02 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 412,60 грн. 3% річних, 646,80 грн. - інфляційні та 6 051,56 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 5.2. договору у разі порушення терміну оплати товарів продавець має право вимагати від покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 5.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд, здійснивши перевірку арифметичний розрахунок пені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 6 051,56 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних, суд встановив, що останнім було вірно проведено розрахунок 3% річних, однак, розрахунок інфляційних втрат здійснено невірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю в сумі 412,60 грн., а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат - частково в сумі 447,16 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою адвокатських послуг.

Надання позивачу адвокатських послуг підтверджується наявними в матеріалах справи: договором про надання правової допомоги № 12-ЮП від 12.01.2016 року, укладеним між позивачем та адвокатом ОСОБА_2, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 04.01.2012 року ні ім'я ОСОБА_2, платіжним дорученням № 21 від 10.03.2016 року на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

З огляду на викладене та враховуючи, часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 4 987,36 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (02094, м. Київ, пр. Юрія Гагаріна, 14, оф. 32, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 71 867 (сімдесят одну тисячу вісімсот шістдесят сім) грн. 02 коп. основного боргу, 412 (чотириста дванадцять) грн. 60 коп. - 3 % річних, 447 (чотириста сорок сім) грн. 16 коп. - інфляційні, 6 051 (шість тисяч п'ятдесят одну) грн. 56 коп. - пені, 4 987 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 36 коп. - витрат на послуги адвоката та 1374 (одну тисячу триста сімдесят чотири) грн. 52 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2016.

Суддя Т.Ю.Трофименко