ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 р. Справа № 909/154/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Полігон ТПВ", вул. Військових Ветеранів, 10-А,м. Івано-Франківськ, 76019

до відповідача: Дочірнього підприємства "Автоколона-2222", вул. Степана Бандери, 60, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення заборгованості в сумі 230944,31 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № 62 від 21.03.16р.

від відповідача: ОСОБА_2-представник, довіреність № 59 від 03.02.16р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Полігон ТПВ" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Дочірнього підприємства "Автоколона-2222" про стягнення заборгованості в сумі 230944,31 грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.16 порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 22.03.16. Розгляд справи судом неодноразово відкладався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. В обгрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг прийом та захоронення побутових відходів №31 від 01.01.15 згідно нових тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15. Представник позивача зазначив, що ним на виконання п.3.4. вказаного договору направлено відповідачу лист №51 від 24.03.15, про те, що з 01.04.15 вводяться нові тарифи на послуги з захоронення побутових відходів. Також відповідачу було надіслано додаток до договору №31 від 01.01.15, однак вказаний додаток був підписаний відповідачем тільки 14.12.15. З врахуванням наведеного, позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за період з серпня по грудень 2015 року в сумі 230944,31 грн., що складається із різниці між тарифами закладеними в п.3.1. договору та затверджених рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов №22 від 21.03.16 (вх.№3849/16 від 21.03.16) та письмових поясненнях №43 від 20.04.16, зокрема зазначає, що станом на день вирішення спору, заборгованості перед позивачем не існує, а щодо нових тарифів зазначив, що в п.3.1. договору сторони визначили одиниці виміру метри кубічні, а в рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15 одиниця виміру - тонна. Так як договором сторін не передбачено право позивача в односторонньому порядку змінювати узгоджені сторонами у п.3.1. договору одиниці виміру, то посилання позивача на п.3.4. договору та лист №51 від 24.03.15, як на правову підставу застосування нових тарифів є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.01.15 між сторонами по справі укладено договір про надання послуг прийом та захоронення побутових відходів №31 від 01.01.15, згідно п.1.1. якого позивач зобов"язався за завданням відповідача протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з прийому та захоронення побутових відходів, а відповідач зобов"язався оплачувати надані послуги.

В силу ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що вартість захоронення побутових відходів згідно введеного тарифу з 01.04.14, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.02.14 №77 становить за 1 куб.м. - далі йде вартість.

У п.3.4. даного договору сторони прописали, що у випадку зміни тарифів за послуги, позивач письмово доводить до відома відповідача про нові величини тарифів не пізніше п"яти днів до введення їх в дію.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15 встановлено нові тарифи, згідно якого вартість захоронення побутових відходів встановлена в гривнях за тонну (а.с.14).

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист №51 від 24.03.15 та додаток до договору про зміну тарифів №31 від 01.01.15 (а.с.13), однак вказаний додаток був підписаний відповідачем тільки 14.12.15.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Стаття 654 ЦК України містить вимогу про вчинення зміни або розірвання договору у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи вказівку ч. 7 ст. 179 ГК про укладення господарських договорів за правилами, встановленими ЦК України, а також те, що домовленість про зміну або припинення господарського договору теж має природу договору, така вимога ст. 654 ЦК має враховуватись і додержуватись сторонами господарського договору.

Моментом, з якого відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України договір є зміненим або розірваним та зобов'язання відповідно - зміненими або припиненими, є момент укладення угоди про зміну або розірвання договору, що визначається відповідно до ст. 640 ЦК України, якщо інший момент не встановлений у самій угоді. Тобто зміна або розірвання господарського договору можуть відбутися у момент надання згоди стороною, що отримала таку пропозицію, чи в момент підписання сторонами єдиного документа або в момент виконання вимог, які прямо вимагаються законом (нотаріального посвідчення чи державної реєстрації угоди).

Порядок зміни та розірвання господарських договорів регулюється статтею 188 Господарського кодексу України.

Так, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ України від 22.03.16 у справі №915/355/15).

Посилання позивача на п.3.4. договору є безпідставним, так як він стосується зміни тарифів, а в рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15 встановлено не тільки новий тариф, але й нову одиницю виміру - тонну (в п.3.1. договору сторони визначили одиниці виміру - метри кубічні).

Отже, в даному випадку, позивач мав би звернутися з позовом до суду щодо укладення додаткової угоди щодо врегулювання даних розбіжностей, оскільки сторони не врегулювали це питання в позасудовому порядку.

Однак позивач своїм правом на звернення до суду для врегулювання розбіжностей не скористався, а тому договір №31 від 01.01.15 є чинним в редакції, яка була узгоджена сторонами до моменту укладення додаткової угоди, тобто, до 14.12.15 (а.с12).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги діючу редакцію п.3.1. договору №31 від 01.01.15, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача нових тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №149 від 17.03.15, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 188,193 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 629, 610-612, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Комунального підприємства "Полігон ТПВ" звернулося до Дочірнього підприємства "Автоколона-2222" про стягнення заборгованості в сумі 230944,31 грн. - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 25.04.16

Суддя Г.З. Цюх