ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа № 911/746/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес»

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс»

Про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя А.Ю. Кошик

Представники:

Позивача ОСОБА_2

Відповідача 1 не зявився

Відповідача 2 ОСОБА_3

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес» (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс» (далі відповідач 2) про стягнення.

Провадження у справі № 911/746/16 порушено відповідно до ухвали суду від 04.03.2016 року та призначено справу до розгляду на 22.03.2016 року.

18.03.2016 року до господарського суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

В судове засідання 22.03.2016 року зявилися представники позивача та відповідача 2. Відповідач 1 у судове засідання без поважних причин не зявився, розгляд справи відкладено до 07.04.2016 року.

07.04.2016 року до господарського суду від відповідача1 надійшли пояснення, в яких він просив розглядати справу у його відсутність за наявними матеріалами справи.

Представник відповідач 2 у судовому засіданні 07.04.2016 року подав суду письмовий відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 07.04.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, а представник відповідача2 проти позову заперечував. Представник відповідача1 в судове засідання 07.04.2016 року не зявився, надіслав до суду пояснення у справі.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 26.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс» було укладено Договір позики.

Відповідно до п. 1.1 Договору позики, Позикодавець зобовязується надати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн., а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 2.2. Договору Позики, кінцевий термін повернення позики 01 березня 2016 року.

26.11.2015 року ТОВ «Азов-Експрес» (Кредитор), Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (Поручитель) та ТОВ «Премікс Плюс» (Боржник) було укладено Договір поруки, відповідно до якого «Поручитель» зобовязується повністю відповідати перед Кредитором за належне виконання зобовязань за договором позики, укладеним між Кредитором та Боржником 26.11.2015 року, надалі - Договір позики. Згідно п. 2.1. Договору поруки, підставою зобовязань, забезпечених порукою за даним договором, є Договір позики від 26.11.2015 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором (позивачем) за належне виконання Боржником усіх зобовязань за Договором позики в розмірах, зазначених в Договорі позики, в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи сплату основного боргу, повне відшкодування Кредитору неустойки, збитків та інших витрат, повязаних з виконанням цього договору та Договору позики, в тому числі витрат, повязаних з зверненням стягнення за цим договором та Договором позики.

Відповідно до п. 4.1. Договору поруки Поручитель зобовязується виконати за Боржника зобовязання останнього перед Кредитором на умовах, в порядку та в терміни, встановлені Договором позики.

26.11.2015 року між ТОВ «Азов-Експрес» та ТОВ «Премікс Плюс» було укладено Договір іпотеки, відповідно до п. 1 якого предметом цього договору є передача Іпотекодавцем - ТОВ «Премікс Плюс» Іпотекодержателю - ТОВ «Азов-Експрес» в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 3 цього Договору (надалі - Предмет іпотеки) для забезпечення виконання в повному обсязі Позичальником - ТОВ «Премікс Плюс», своїх зобовязань перед Іпотекодержателем за Договором позики, укладеним між ТОВ «Премікс Плюс» та ТОВ «Азов-Експрес» 26 листопада 2015 року, зі всіма змінами та доповненнями, що укладені та будуть укладеними до нього у майбутньому (надалі все разом Основний договір).

Відповідно до п 3 Договору іпотеки Предметом іпотеки є нежитлова будівля літ. «А» загальною площею 300,00 (триста) кв.м., що складає 62/100 (шістдесят дві сотих) частини нежитлових будівель, які знаходяться по вулиці Любарська №10-Н (десять «Н») в місті Києві (надалі нерухоме майно). Вищевказані нежитлові будівлі складаються з: нежитлової будівлі літ. «А» заг. площею 300,00 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Б» заг. площею 16,00 кв.м., нежитлової будівлі літ. «В» заг. площею 66,00 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Г» заг. площею 36,00 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Д» заг. площею 66,00 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачі, з яких відповідач2 є одночасно Боржником та Іпотекодавцем, зобовязання за Договором позики не виконали, в строк до 01 березня 2016 року позику не повернули. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за Догвоором позики звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки, що посвідчений 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зобовязавши ТОВ «Премікс Плюс» (Боржник, Іпотекодавець) передати нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 300,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Любарська, буд. 10-Н та визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов Експрес» право власності на таку нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 300,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Любарська, буд. 10-Н.

Відповідач1 у поясненнях зазначив, що грошових коштів за Договором позики від 26.11.2015 року не отримував, а тому не заперечує щоб суд звернув стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач2 у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову та вважає, що позовні вимоги спрямовані на позбавлення права власності, при цьому зазначив що повідомляв позивача, що виконає умови Договору позики на протязі двох місяців.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс» є власником нежитлової будівлі площею 300,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Любарська, 10-Н на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2014 року, укладеного між ПП «Пірінавік Компані» та ТОВ «Премікс Плюс», посвідченого приватним Нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 та є землекористувачем земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Любарська, 10-Н і сплачує земельний податок, що підтверджується квитанцією від 13.01.2015 року. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 00, що підтверджується Витягом № 30893479 від 12.12.2014 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідачі зобовязання за Договором позики від 26.11.2015 року не виконали, в строк до 01 березня 2016 року позику не повернули.

Відповідно до п. 9.1. Договору іпотеки від 26.11.2015 року у разі невиконання (у т.ч. неналежного виконання) Позичальником зобовязань за основним договором та/або Іпотекодавцем цим договором, Іпотекодержатель має право достроково стягнути суму боргу та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 10 Договору іпотеки від 26.11.2015 року, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється способом за вибором Іпотекодержателя.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

03 березня 2016 року ТОВ «Азов-Експрес» було надано ТОВ «Премікс Плюс» вимогу про негайне повернення заборгованості по Договору позики та попереджено про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки.

Вказана вимога залишена без задоволення. Після її вручення пройшов тридцятиденний строк, а тому згідно Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою ст. 199 Господарського кодексу України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено судом, виконання зобовязань за Договором позики від 26.11.2015 року було забезпечено Договором іпотеки від 26.11.2015 року.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

З аналізу наведених норм випливає, що існує можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Договором позики і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, і такий спосіб захисту права не суперечить ст. 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України, з урахуванням договірних зобов'язань сторін.

В силу ст. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом, господарським судом.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ТОВ «Азов-Експрес» доведено невиконання договірних зобов'язань з боку ТОВ «Премікс Плюс» щодо повернення отриманої позики. Натомість відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов'язань за вказаними договорами.

Зважаючи на викладене, з огляду на порушення Позичальником своїх зобов'язань по Договору позики, що свідчить про неналежне виконання останнім взятих на себе зобов'язань, виконання яких забезпечене іпотекою майна Позичальника, суд вважає позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем2 не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, в ході розгляду спору позивач змінив позовні вимоги, нові позовні вимоги не стосуються відповідача1, тому не вважаються задоволеними щодо нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс».

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки, що посвідчений 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 шляхом зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс» (02081, м. Київ, вул. Любарська, 10-Н, ) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, будинок 31, ) нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 300,00 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Любарська, буд. 10-Н.

3. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, будинок 31, ) право власності на нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 300,00 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Любарська, буд. 10-Н

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс» (02081, м. Київ, вул. Любарська, 10-Н, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Експрес» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, будинок 31, ) 1 500,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. В задоволенні позову щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик