РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/31843/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»
доПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»
провизнання договору недійсним

Головуючий суддяПідченко Ю.О.
СуддіСмирнова Ю.М.
Трофименко Т.Ю.
Представники сторін:

від позивача:Любар-Пурлінська Т.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:Ткачук Н.Ф. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (надалі - ПАТ ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. (надалі - Договір) недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що під час перевірки, яка проходила при здійснені тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк», Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не виявлено оспорюваного Договору застави майнових прав, до того ж він не знайшов свого відображення в обліку ПАТ «Брокбізнесбанк». Зазначили, що даний Договір застави майнових прав відсутній в документах, що зберігаються в ПАТ «Брокбізнесбанк». Крім того, позивач вказував, що необхідного рішення органів управління ПАТ «Брокбізнесбанк» про укладання вказаного Договору не приймалось (Кредитний комітет, Правління Банку тощо), що підтверджується, на їхню думку, результатами службового розслідування проведеного Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо обставин можливого укладання Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. та Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. в ПАТ «Брокбізнесбанк».

Позивач повідомив суд, що за результатами розслідування складено Висновок № 8 від 12.08.2014р., у якому вказується, що перший та другий примірник оригіналу Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. та Додаток № 1 до вказаного Договору відсутні, рекомендовано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернутись до правоохоронних органів. По вказаному факту Генеральною прокуратурою України порушено кримінальне провадження №0000113, наразі триває розслідування.

Також, позивач стверджує, що укладання Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. відбулось з порушенням порядку, передбаченого нормативними актами ПАТ «Брокбізнесбанк» та законодавства України, щодо вчинення подібних правочинів. В.о. Голови правління Банку ОСОБА_7 не узгоджував та не повідомляв Наглядову раду Банку про видачу Довіреності від 23.01.2014р. №49/03 ОСОБА_8

Вказував, що спірний Договір підписав ОСОБА_8 без відповідного колегіального рішення Правління ПАТ «Брокбізнесбанк», як це передбачено підпунктом 11.6.2.16 пункту 11.6 Розділу 11 статуту Банку та без достатніх на цю дію повноважень, як це передбачено підпунктом 11.6.4 пункту 11.6 Розділу 11 Статуту ПАТ «Брокбізнесбанк» та підпунктом 6.2 Положення про Правління ПАТ «Брокбізнесбанк», що вказує, за твердженням позивача, на перевищення повноважень зі сторони ОСОБА_7

Окрім того, позивач вказує, що ПАТ «Брокбізнесбанк» уклав правочин (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Зазначеним договором позивачу були надані значні переваги, які не встановлені ані вимогами законодавства, ані внутрішніми нормативами ПАТ «Брокбізнесбанк». З цих підстав, позивач вважає, що Договір застави майнових прав від 24.02.2014р. є недійсним.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.12.2015 р. порушено провадження у справі №910/31843/15 та призначено її до розгляду на 29.01.2016 р.

25.01.2016р. представником позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва подано документи на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2015р.

28.01.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення проти позовної заяви. За змістом вказаних заперечень відповідач вказує, що відповідно до даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Уповноважена особа ПАТ «Брокбізнесбанк» мала можливість виявити Договір, оскільки інформація про останній міститься в цьому реєстрі. Із посиланням на ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка діяла з 04.07.2014р., вказує, що ПАТ «Брокбізнесбанк» втратив своє право на визнання Договору нікчемним з 03.06.2014р. Окрім того, відповідач вказує, про неможливість застосування до спірних правовідносин сторін пунктів 2, 5, 7 ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки останні в редакції наведеної позивачем набули чинності в липні 2015 року. Відповідач стверджує, що між сторонами не вчинялись кредитні операції, а укладання Договору застави не заборонено чинним законодавством. Також, відповідач вказує, що в результаті укладання Договору позивачу не завдано збитків, а наявність на кореспондентському рахунку типу Лоро відповідача грошових коштів в розмірі 150 056 097,12 млн.грн., підтверджується копією SWIFT повідомлення FIN 910 та випискою FIN 950. Разом із цим, відповідач вказує, що спірний Договір встановлює лише заставу майна, яка у відповідності до приписів Закону України «Про заставу» є способом забезпечення виконання зобов'язання, та не передбачає передачу (відчуження) майна. Отже, відповідач вказує, що за результатами укладання спірного Договору ніяких пільг не надавалось.

Відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт незаконного перебування ОСОБА_7 на посаді в.о. Голови Правління АТ «Брокбізнесбанк», а тому на момент видачі довіреності від 23.01.2014р. №49/03 та на момент укладання Договору, в.о. Голови правління був легітимним керівником та мав права надавати будь-які довіреності. Таким чином, відповідач зазначає, що ОСОБА_8 мав право підписувати Договір за довіреністю, що була видана в простій письмовій формі.

Одночасно, Відповідач вказує, що оспорюваний Договір не містить умов про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту ПАТ «Брокбізнесбанк», а тому відповідач не був обізнаний із Статутом ПАТ «Брокбізнесбанк» на момент укладання оспорюваного правочину, а тому не знав про будь-які обмеження, що могли передбачатися Статутом. Повноваження на підписання оспорюваного Договору передбачені довіреністю, яка є одностороннім правочином, і при видачі якої відповідач участі не приймав.

На підставі наведеного, відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

29.01.2016р. представником позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва долучено до матеріалів справи додаткові докази, а саме лист Генеральної прокуратури №17/1/4-3101-14 від 16.07.2015р. та №17/1/4-19209-14 від 29.12.2015р.

У судове засіданні призначене на 29.01.2016р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, та усно заявив клопотання про залучення третьої особи на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.01.2016р. надано додаткові заперечення проти позовної заяви, згідно змісту яких вказували, що на час укладання спірного Договору діяла інша редакція ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка не передбачала визнання такого договору нікчемним в силу вимог закону, як передбачено означеною статтею в редакції закону, на яку посилається позивач при зверненні з даним позовом. Надав усні пояснення по справі, заперечив проти клопотання позивача та проти позову.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 29.01.2016р. судом згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу оголошено перерву до 17.02.2016р.

10.02.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

12.02.2016р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

16.02.2016р. від представника відповідача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшли додаткові документи по справі, які, за твердженням відповідача свідчать про обізнаність позивача про існування Договору під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк».

Також 16.02.2016р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи додатково на 15 днів.

Згідно з п.3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 28.12.2011р. №18 продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцяти днів. Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд не вбачає правових підстав в його задоволені, а тому відмовляє у задоволені клопотання про продовження строку розгляду справи додатково на 15 днів.

У судове засідання 17.02.2016р. представники сторін з'явились, надали усні пояснення по справі. Судом оголошувалась перерва у судовому засіданні на 20 хвилин. Після перерви представником позивача усно заявлено клопотання про фіксацію судового процесу.

Судом, з урахуванням клопотання позивача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

Після перерви, представник позивача у судовому засіданні 17.02.2016р. наполягав на задоволені позову, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача, після перерви у судовому засіданні 17.02.2016р., проти позову заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 17.02.2016р. судом згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу оголошено перерву до 18.02.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 18.02.2016р. наполягав на позові, надав усні пояснення по справі.

Відповідач у судовому засіданні 18.02.2016р. позов не визнав, щодо заявленого клопотання з боку позивача про залучення третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечує та вважає за необхідне залучити дану третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Кожна із сторін у судовому засіданні 18.02.2016р. наполягала на своєму клопотанні, надавали усні обґрунтування щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, яких нових прав та обов'язків її буде наділено, змінено або позбавлено у майбутньому, у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 34 ГПК України, суд встановив, що заявлені клопотання позивача та відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, будуть розглянуті підчас судового процесу.

Безпосередньо в судовому засіданні 18.02.2016р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про колегіальний розгляд справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2016р. з метою усунення порушення змагальності та рівності сторін перед законом витребування судом додаткових доказів, складністю справи, суд задовольнив клопотання позивача про колегіальний розгляд справи, та призначив колегіальний розгляд справи, у складі трьох суддів, а слухання справи відклав.

Відповідно до протоколу автоматизовано розподілу справ від 22.02.2016р. призначено склад колегії суддів для розгляду даної справи у складі: Підченка Ю.О. - головуючого, Смирнова Ю.М., Трофименко Т.Ю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. колегією суддів у складі: Підченко Ю.О. (головуючий), Смирнова Ю.М., Трофименко Т.Ю. прийнято справу №910/31843/15 до свого провадження, справу призначено до розгляду на 30.03.2016р.

29.03.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові документи по справі, а саме копія Рішення НБУ «Про зупинення здійснення окремих видів здійснювальних Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» операції».

30.03.2016р. судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Підченко Ю.О. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2016р. розгляд справи призначено на 20.04.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2016р. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 20.04.2016р. у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Справа розглянута судом відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 р. критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

В судовому засіданні 20.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

За змістом постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що 07.10.2013р. між ПАТ «Брокбізнесбанк», надалі Банк, та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», надалі Кореспондент, було укладено договір про встановлення кореспондентських відносин № 05/2013-Л, згідно з п.1.1 якого, з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, Сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків Банк відкриває Кореспонденту кореспондентський рахунок типу «Лоро» №6701 у національній валюті України та виконує доручення і за кошти Кореспондента розрахунки на підставі цього Договору, і здійснює його обслуговування.

24.02.2014р. між ПАТ «Брокбізнесбанк», надалі Заставодавець, в особі заступника директора Департаменту інвестиційної діяльності ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності №49/03 від 23.04.2014р., та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», надалі Заставодержатель, в особі Голови Правління ОСОБА_10, було укладено договір застави майнових прав, надалі Договір.

Згідно з п.1.1 Договору Заставодавець передає Заставодержателю у заставу у якості забезпечення виконання умов зобов'язань за Договором про встановлення кореспондентських відносин №05/2013-Л від 07.10.2013р. та додаткових угод до нього, укладеного Заставодержателем та Заставодавцем, надалі - Основний договір, майнові права - а саме право вимоги по договорам зазначеним у Додатку №1 до цього Договору, укладеними Заставодавцем за цим Договором із Позичальниками (за Кредитними договорами) Заставодавцями/Іпотекодавцями (за Договорами застави/іпотеки) та Поручителями (за Договорами поруки), надалі - Предмет застави.

Заставна вартість Предмету застави на дату укладання цього Договору за погодженням Сторін становить 289 993 260,79 грн. (п.1.1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, суть та розмір забезпечених заставою вимог: виконання Заставодавцем (Банк за Основним договором) перед Заставодержателем (Кореспондент за Основним договором) зобов'язань, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, а саме, право вимоги на грошові кошти, що обліковуються на кореспондентському рахунку типу «Лоро» Заставодержателя №6701, код банка (МФО) 322294.

Застава також поширюється на вимоги Заставодержателя, які виникнуть у майбутньому на грошові кошти, які надійдуть на кореспондентський рахунок типу «Лоро» Заставодержателя №6701, код банка (МФО) 322294 після підписання цього Договору.

Станом на 24.02.2014р. розмір зобов'язань за Основним договором становить: 70 056 097 (сімдесят мільйонів п'ятдесят шість тисяч дев'яносто сім) грн. 12 коп.

Відповідно до п.1.3 Договору сторони дійшли згоди, що розмір забезпечених заставою вимог, щомісячно переглядається сторонами про що сторони підписують відповідні додатки, які є невід'ємною частиною цього Договору; датою, на яку визначається сума наявних грошових коштів на рахунку є дата, що зазначена у заяві про закриття рахунку, наданою Заставодержателем Заставодавцю згідно з Основним договором.

Також, 24.02.2014р. між Заставодержателем, в особі Голови Правління ОСОБА_10, та Заставодавцем, в особі заступника директора Департаменту інвестиційної діяльності ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності №49/03 від 23.01.2014р., підписано перелік договорів кредиту та договорів забезпечення, майнові права за яким складають Предмет застави за Договором застави майнових прав від 24.02.2014р.

Відповідно до витягу № 43561833 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 25.02.2014 р., відомості щодо Договору було внесено до реєстру 25.02.2014 р. об 17:42:49 год. Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер: 14204968, контрольна сума: А817518753. Строк виконання зобов'язання: 27.02.2014 р. Термін дії: 25.02.2019 р.

З повідомлення SWIFT, по FIN 950 сформованого 27.02.2014р., вбачається що по рахунку (кредит) №6701 вхідний залишок складав 70 056 097,12 грн. станом на 31.01.2014р.

За відомостями SWIFT повідомлення по FIN 910 станом на 26.02.2014р. відповідачем здійснено поповнення власного кореспондентського рахунку в ПАТ «Брокбізнесбанк» на суму 80 000 000 грн.

26.02.2014р. при закритті балансу по рахунку (кредит) №6701 залишок складав 150 056 097,12 грн.

Відповідно до п.2.3 Договору Заставодержатель має право: 2.3.1 здійснювати перевірку предмету застави за бухгалтерськими та фінансово-господарськими документами Заставодавця; 2.3.2 в разі не виконання Заставодавцем будь-якого із зобов'язань, забезпечених заставою у визначений у цьому або у Основному договорі строк, будь-яким чином за своїм вибором звернути стягнення на Предмет застави або здійснити його відчуження; 2.3.3 у випадку невиконання Заставодавцем пунктів 1.2 - 1.3, пп.2.1.1 - 2.1.6 цього Договору у судовому або позасудовому порядку або на підставі Договору про задоволення вимог Заставодержателя, отримати права на Предмет застави, в обсязі необхідному для повного задоволення всіх вимог Заставодержателя за Основним договором; 2.3.4 за умови невиконання Заставодавця зобов'язань за Основнимдоговором та з моменту отримання відповідної вимоги від Заставодержателя, останній має право реалізувати заставлені майнові права в обсязі необхідному для повного задоволення всіх своїх вимог за Основним договором, на умовах п.3.2 цього Договору шляхом отримання документів передбачених п.3.2.3 цього Договору, що здійснюється за актом приймання-передачі.

Згідно п.3.1 Договору, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у випадках невиконання Заставодавцем зобов'язань, передбачених п.1.2 - 1.3 цього Договору та Основного договору.

В пункті 3.2 Договору сторони погодили, що звернення стягнення на Предмет застави відбувається на підставі Договору задоволення вимог заставодержателя, основні умови якого визначено в пунктах 3.2.1 - 3.4.4 Договору.

28.02.2014р. об 16:35:17 год. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено зміни, а саме: звернення стягнення (до змін): не зареєстровано; звернення стягнення (після змін): зареєстровано звернення стягнення 28.02.2014р. 16:35:17. Підстава: Договір застави майнових прав, б/н, 24.02.2014р., ПАТ «КБ «Експобанк».

28.02.2014р. постановою Правління Національного банку України за №107р. віднесено ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014р. за № 9 розпочато процедуру виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014р. по 02.06.2014р.; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03.03.2014р. по 02.06.2014р.; призначено уповноваженого особою Фонду за тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_11

03.06.2014 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 42 про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014р. № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014р. № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11.06.2014р. по 10.06.2015р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №45 про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

26.06.2014р. на адресу ПАТ «Брокбінесбанк» від ПАТ «КБ «Експобанк» була направлено заява № 1101/2320 від 25.06.2014р. про визнання та задоволення вимог заставодержателя, до якої було додано належним чином завірена копія Договору застави майнових прав від 04.02.2014р. та завірена копія Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 24.02.2014р.

На виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» від 04.08.2014р. №483 складено Висновок № 8 від 12.08.2014р., у якому вказується, що перший та другий примірник оригіналу Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. та Додаток № 1 до вказаного Договору відсутні, рекомендовано Уповноваженій особі звернутись до правоохоронних органів.

Зі змісту листа Генеральної прокуратури України вбачається про проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000113, яке наразі триває.

Згідно з Актом позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2013р. по 01.09.2014р. № 05-21/136 від 16.10.2014р., зазначено про відсутність в ПАТ «Брокбізнесбанк» договору застави майнових прав від 24.02.2014р. між останнім та ПАТ «КБ «Експобанк» на загальну суму 286 993 260,79 грн., не ведення бухгалтерського обліку даної заборгованості у банку. Вказаною ревізією встановлено, що зазначений договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, що є передумовою втрат банком ресурсів, пов'язаних з виконанням таких фінансових зобов'язань та нанесення банку збитків.

28.10.2014 р. ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомлено ПАТ «КБ «Експобанк» про акцептування вимог у сумі 150 056,097, 12 грн. та включення їх в 7 чергу.

10.02.2015 р. на адресу ПАТ «Брокбізнесбанк» від Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» надійшла заява, за змістом якої ПАТ «КБ «Експобанк» вимагав від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Брокбізнесбанк» надати письмову інформацію про розмір грошових коштів, отриманих ПАТ «Брокбізнесбанк» під час дії тимчасової адміністрації та процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» від позичальників, поручителів, іншим чином отриманого погашення заборгованості по кредитним договорам, майнові права на які є предметом застави за Договором застави майнових прав від 24.02.2014; у разі будь-якого погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, комісій, неустойки за кредитними договорами, майнові права за якими є забезпеченням згідно Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 24.02.2014 (від боржників, поручителів, органів Державної виконавчої служби при примусовому стягненні заборгованості, будь-яких інших підприємств, установ, організацій, третіх осіб тощо), а також у випадку реєстрації права власності ПАТ «Брокбізнесбанк» на майно, яке є забезпеченням за Кредитними договорами, майнові права за якими є предметом застави згідно Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 24.02.2014р., в рахунок погашення заборгованості по кредитам, а також у разі отримання грошових коштів у випадку реалізації цього майна ПАТ «Брокбізнесбанк», перерахувати отримані грошові кошти ПАТ «КБ «Експобанк» в рахунок задоволення вимог кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, в позачерговому порядку; протягом десяти днів з моменту отримання цієї заяви задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» в розмірі 150 056 097,12 грн. за Договором про встановлення кореспондентських відносин № 05/2013-Л від 07.10.2013р. у порядку, передбаченому статтею 3 Договору застави майнових прав від 24.02.2014 р. та статтею 23 Закону України «Про заставу», шляхом підписання відповідних договорів та Акту приймання-передачі документів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Судом встановлено, що укладений 24.02.2014р. між позивачем та відповідачем укладено правочин за своїм змістом та правовою природою є договором застави, який підпадає під правове регулювання норм параграфу 6 глави 49 Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу».

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, зокрема така, що випливає з договору кредиту.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 583 Цивільного кодексу України та статтею 11 Закону України «Про заставу» передбачено, що сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником, та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).

Відповідно положень ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З приписами вказаної статті кореспондуються норми ст. 19 Закону України «Про заставу», згідно якого за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Звертаючись із даним позовом, позивач стверджує, що Уповноваженою особою не виявлено вказаного Договору застави майнових прав, до того ж він не знайшов свого відображення в обліку Банку. Зазначили, що даний Договір застави майнових прав відсутній в документах, що зберігаються в Банку.

Суд критично ставиться до такого твердження позивача, оскільки в матеріалах справи наявний лист ПАТ «КБ «Експобанк» від 18.04.2014р. №1101/1475, який надіслано на адресу позивача 22.04.2014р., що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком. За змістом вказаного листа відповідач повідомив позивача про невиконання останнім зобов'язань за договором про встановлення кореспондентських відносин №05/2013-Л від 07.10.2013р., у зв'язку із чим ПАТ «КБ «Експобанк» набуто право звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, 26.06.2014 р. на адресу ПАТ «Брокбізнесбанк» від ПАТ «КБ «Експобанк» була направлена заява № 1101/2320 від 25.06.2014 р. про визнання та задоволення вимог заставодержателя, до якої було додано належним чином завірена копія Договору застави майнових прав від 04.02.2014 р. та завірена копія Додатку № 1 до Договору застави майнових прав від 24.02.2014 р.

В обґрунтування нікчемності Договору, позивач посилався на п. 2,5,7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними якщо:

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, на час укладення спірного Договору Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» діяв в редакції від 16.05.2013р.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) унормовано:

« 1. Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

2. Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

3. Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується».

Таким чином, на час укладення оспорюваного Договору, діяла інша редакція ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка не передбачала визнання такого договору нікчемним в силу вимог закону, як передбачено означеною статтею в редакції закону, на яку посилається позивач при зверненні з даним позовом.

Позивача при звернені із даним позовом посилаючись на приписи ч.2 ст.203 ЦК України вказує, що спірний Договір підписаний заступником директора Департаменту інвестиційної діяльності ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_8 на підставі довіреності №49/03 від 23.04.2014р. без необхідного обсягу цивільної дієздатності огляду на те, що вказана довіреність датована пізнішою датою, ніж був укладений спірний Договір.

Суд вказує, що дослідивши преамбулу спірного Договору встановлено, що вказаний Договір було укладено 24.02.2014р. між ПАТ «Брокбізнесбанк», як Заставодавцем, в особі заступника директора Департаменту інвестиційної діяльності ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності №49/03 від 23.04.2014р., та ПАТ «КБ «Експобанк», як Заставодержателем, в особі Голови Правління ОСОБА_10.

Разом із цим, того ж дня, а саме 24.02.2014р. між Заставодержателем, в особі Голови Правління ОСОБА_10, та Заставодавцем, в особі заступника директора Департаменту інвестиційної діяльності ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності №49/03 від 23.01.2014р., підписано перелік договорів кредиту та договорів забезпечення, майнові права за яким складають Предмет застави за Договором застави майнових прав від 24.02.2014р.

Матеріали справи містять копію довіреності №49/03 від 23.01.2014 р. відповідно до якої ПАТ «Брокбізнесбанк», в особі виконуючого обов'язки Голови правління ОСОБА_7, уповноважує заступника директора Департаменту інвестиційної діяльності ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_8, представляти інтереси Банку у відносинах з юридичними і фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, в усіх органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування. Для здійснення представництва ОСОБА_8 надається право виконувати від мені Банку наступні дії, зокрема укладати, підписувати, вносити зміни та розривати будь-які договори; підписувати будь-які документи, акти, довідки, заяви тощо.

Позивачем під час судового розгляду справи не надано та матеріалами справи не підтверджено наявність довіреності №49/03 від 23.04.2014р., окрім того, безпосередньо позивач в тексті позову вказує на дату довіреності - 23.01.2014р. (арк. 5 позовної заяви). Таким чином, суд не приймає до уваги твердження позивача, про те, що спірний Договір підписаний заступником директора Департаменту інвестиційної діяльності ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_8 на підставі довіреності № 49/03 від 23.04.2014р. без необхідного обсягу цивільної дієздатності з огляду на те, що вказана довіреність датована пізнішою датою, ніж був укладений спірний Договір.

Окрім того, позивач вказує, що ОСОБА_7 не мав законних підстав видавати довіреність від 23.01.2014р., оскільки на момент її підписання. виконував обов'язки Голови правління ПАТ «Брокбізнесбанк» протягом 84 календарних днів та всупереч вимогам законодавства та нормативних актів Національного банку України не отримав письмової згоди Національного банку України на виконання обов'язків Голови правління. Також позивач зазначає, що відповідач мав беззаперечні можливості визначити відсутність повноважень на підписання оспорюваного Договору, оскільки такі обмеження містяться безпосередньо у Статуті ПАТ «Брокбізнесбанк». Суд відхиляє дані твердження позивача зважаючи на таке.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в редакції чинній на момент вчинення Договору, Керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку. Голова правління (ради директорів) та головний бухгалтер заступають на посаду після надання письмової згоди на це Національним банком України.

Пунктом 4.2 глави 4 розділу ІІІ Постанови правління Національного банку України «Про затвердження деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 08.09.2011 р. №306 Національний банк надає письмову згоду на заступлення кандидатів на посади голови правління (ради директорів) та головного бухгалтера банку, а також для державного банку - голови і членів виконавчого органу та головного бухгалтера (далі - погодження кандидатів на посади), а також визначає відповідність професійної придатності та ділової репутації інших керівників банків, визначених у статті 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та керівника служби внутрішнього аудиту або осіб, які виконують їх обов'язки більше одного місяця, вимогам Закону та цього Положення.

Одночасно, п.4.6 глави 4 розділу ІІІ вказаного Положення визначено, що Національний банк визначає ділову репутацію кандидатів на посади голови, його заступників і членів наглядової (спостережної) ради банку, представників юридичної особи - члена наглядової (спостережної) ради, професійну придатність та ділову репутацію заступників голови та членів правління (ради директорів), заступників головного бухгалтера в місячний строк на підставі поданих документів, передбачених пунктами 3.7, 3.8 глави 3 розділу III цього Положення. Якщо протягом місяця Національний банк не дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність кандидата вимогам статті 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та цього Положення, то його кандидатура є погодженою.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять висновку Національного банку України про невідповідність ОСОБА_7 вимогам ст.42 Закону України «Про банки та банківську діяльність», суд відхиляє твердження позивача, що ОСОБА_7 не мав законних підстав видавати довіреність від 23.01.2014р., оскільки вказане не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України викладеної в п.3.3 Постанови «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11 для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідно до підпункту 11.6.2 пункту 11.6 розділу 11 Статуту ПАТ «Брокбізнесбанк», до компетенції Правління Банку належать прийняття рішень про вчинення правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом, становить менше 10 відсотків вартості активів за даними останньої фінансової звітності Банку.

Відповідно до Звіту про фінансовий стан за 2012 рік, копія якого долучена до матеріалів справи, активи Банку становлять заокруглено 16 931 641 000 грн.

Проте, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відносно ПАТ «Брокбізнесбанк» станом на 23.01.2014р., тобто на момент вчинення одностороннього правочину - довіреності, дані щодо наявності обмежень щодо представництва від імені юридичної особи виконуючого обов'язки ОСОБА_7, не містяться.

Одночасно, суд вказує, що преамбула спірного Договору містить застереження про його підписання зі сторони ПАТ «Брокбізнесбанк» заступником директора Департаменту інвестиційної діяльності ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності.

Приймаючи до уваги викладене, суд, враховуючи правову позицію Вищого господарського суду, вказує, що з наявних в матеріалах справи доказів не можливо дійти висновку, що ПАТ «КБ «Експобанк» знало (або повинно було знати) про обмеження повноважень особи, яка уклала спірний Договір, а тому господарський суд приходить до висновку, що відповідач у справі не був обізнаний із положеннями Статуту ПАТ «Брокбізнесбанк».

Окрім того, суд вказує, що ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.

Статтею 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачені обмеження щодо діяльності банків. З даної статті не убачається обмеження на укладення договорів застави.

Відносно заявлених клопотань позивача та відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вказує про таке.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. У будь-якому разі судом виноситься з даного питання ухвала з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Заслухавши думки сторін у судових засіданнях по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотань позивача та відповідача про залучення до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки сторонами у справі не доведено якими новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому, у зв'язку із чим у останнього відсутній юридичний інтерес до справи №910/31843/15.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Також суд зазначає, що ст. 20 Господарського кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Враховуючи все вище зазначене, а також те, що підстав для визнання Договору застави майнових прав від 24.02.2014р., позивачем не доведено, а судом не встановлено, за висновками суду, вимога Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання Договору застави майнових прав від 24.02.2014р. є такою, що задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв'язку із відмовою в задоволенні позову, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 25.04.2016 р.

Головуючий суддяЮ.О. Підченко
СуддіЮ.М. Смирнова
Т.Ю. Трофименко