ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.16р. Справа № 904/2342/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Ленд", 52001, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгородне, вул. Ювілейна, б. 62, кв. 2

про стягнення 59 314,26 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 06.04.2016 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Ленд" про стягнення основного боргу в сумі 50 679,20 грн., пені в сумі 3 978,32 грн., 3% річних в сумі 316,57 грн., інфляційних витрат в сумі 4 340,17 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій від 01.11.2014 року за № 01/11/14 в частині своєчасної та повної оплати за обслуговування спеціальних конструкцій.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується (відзив на позовну заяву від 13.05.2015 року) посилаючись на те, що:

- сторонами в порушення п. 2.1 договору не підписано адресну програму, яка є додатком до договору, тобто сторони не узгодили такі істотні умови договору як місце розташування (місто, адреса), тип, формат, сторона, наявність або відсутність освітлення. Також сторонами не узгоджено вартість послуг, які повинні були виконуватись за договором, тобто спірний договір є неукладеним;

- акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 2512 підписаний не директором ТОВ "Арт-Ленд" ОСОБА_3 та не містить дату підписання, тобто не є належним доказом надання позивачем відповідачу послуг;

- договором (п. 6.1.) не визначений конкретний строк оплати за послуги, тобто нарахування інфляційних витрат, пені та 3% річних є безпідставним.

Ухвалою суду від 09.04.2015 року, було продовжено строк розгляду спору у справі № 904/2342/15 терміном на 15 днів, а саме до 03.06.2015 року.

Ухвалою суду від 25.05.2015 року, за заявою відповідача, було призначено по справі судові почеркознавчу та технічну експертизи й зупинено провадження у справі № 904/2342/15 до її повернення з висновком експерта з експертної установи.

Ухвалою суду від 23.06.2015 року провадження у справі було поновлено з 07.07.2015 року, з метою відібрання вільних зразків підпису ОСОБА_3 й печатки ТОВ "Арт-Ленд".

07.07.2015 року ухвалою суду провадження у справі було зупинено до її повернення з висновком експерта з експертної установи.

Ухвалою суду від 27.10.2015 року було поновлено провадження у справі № 904/2342/15 з 10.11.2015 року, у зв'язку з несплатою відповідачем вартості судових почеркознавчої та технічної експертиз на підставі рахунку № Рах-0640 від 18.06.2015 року.

03.11.2015 року позивач подав до суду заяву за № б/н про уточнення позовних вимог, що по своїй суті згідно п.3.11 розділу 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" є заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 50 679,20 грн. основного боргу, 22069,74 - пені, 1278,78 грн. - 3% річнх, 20962,93 - інфляційних витрат.

Ухвалою суду від 10.11.2015 року було зупинено провадження у справі № 904/2342/15, призначено по справі судові почеркознавчу та технічну експертизи, а також зобов'язано відповідача у разі надходження рахунку експертної установи, здійснити оплату вартості експертизи.

21.03.2016 року Дніпропетровський НДІСЕ супровідним листом від 21.03.2016 року за № 6213/6214-15 повернув справу № 904/2342/15 без виконання судової експертизи, у зв'язку з несплатою відповідачем ТОВ „Арт-Ленд" вартості судової експертизи.

Відповідно до положень абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року за № 4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Ухвалою суду від 24.03.2016 року провадження у справі № 904/2342/15 поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016 року.

11.04.2016 року позивач подав до суду заяву за № б/н про уточнення позовних вимог, що по своїй суті згідно п.3.11 розділу 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" є заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 50 679,20 грн. - основного боргу, 31 783,48 - пені, 1 941,08 грн. - 3% річнх, 22 311,21 - інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністью «Арт - Ленд» було укладено договір на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій № 01/11/14.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець за дорученням замовника проводить роботи по обслуговуванню спеціальніх конструкцій відповідача (розміщення рекламних матеріалів та технічне обслуговування) в містах згідно затвердженої адресної програми на період дії даного договору, а відповідач проводить розрахунки з виконавцем.

Згідно з п. 3.3.1. договору замовник має право вимагати від виконавця виконання своїх обов'язків відповідно до умов цього договору та отримувати компенсацію від виконавця за їх невиконання в розмірах, передбачених ст. 6 цього договору.

Пунктом 3.4.2. договору передбачено, що замовник зобов'язується при виконанні виконавцем взятих на себе зобов'язань за договором, прийняти виконані роботи (послуги) за відповідним актом.

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником до кінця звітного місяця, в якому надавались послуги (п. 4.2. договору).

В результаті повного та всебічного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав послуги за грудень 2014 року відповідачу на загальну суму 50 679,20 грн., що підтведжується актом прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.12.2014 року за № 2512, який підписаний сторонами (а.с. 43).

Станом на дату розгляду справи відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи.

Таким чином, враховуючи п. 4.2. договору суд приходить до висновку, що строк оплати виконаних позивачем робіт на суму 50 679,20 грн. є таким, що настав 31.12.2014 року.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, сума основного боргу склала 50 679,20 грн., яка підтверджується матеріалами справи і підлягає до стягнення.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені у розмірі 31 783,48 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст. ст. 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд звертає увагу на те, що оскільки договором за прострочення виконання зобов'язання не встановлено терміну, протягом якого нараховується пеня, позивач відповідно до п. 6.3.1. договору та в порушення вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахував пеню за період з 01.01.2015 року по 25.09.2015 року, що перевищує шестимісячний термін.

Отже, сума пені яка підлягає до стягнення становить 12 765,60 грн. (період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року - 181 день).

Положеннями п 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено: сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 941,08 грн. за період з 01.01.2015 року до 10.04.2016 року та інфляційних витрат в сумі 22 311,21 грн. за період січень 2015 року - лютий 2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Ленд" (52001, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгороднє, вул. Ювілейна, буд. 62, кв.2, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) 50 679 (п'ятдесят тисяч шістсот сімдесят дев'ять) 20 коп. - основного боргу, 12 765 (дванадцять тисяч сімсот шісдесят п'ять) грн. 60 коп. - пені, 1 941 (одна тисяча дев'ятсот сорок один) грн. 08 коп. - 3% річних, 22 311 (двадцять дві тисячі триста одинадцять) грн. 21 коп. - інфляційних витрат, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 25.04.2016 року

Суддя С.П. Панна