КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 911/2416/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фермерського господарства "МЕРКУРІЙ"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2015

у справі №911/2416/14 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" №30-1/11 від 30.11.2015 про поновлення строку для пред'явлення наказів до виконання та видачу дублікатів наказів від 06.08.2014

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС",

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП",

2) Фермерського господарства "МЕРКУРІЙ",

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. - представник (довіреність б/н від 02.06.2014);

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (надалі - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (надалі - ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП», відповідач 1) та Фермерського господарства «МЕРКУРІЙ» (надалі - ФГ «МЕРКУРІЙ», відповідач 2) про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.07.2014 у справі №911/2416/14 позов ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ФГ «Меркурій» було задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ФГ «Меркурій» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 3% річних у сумі 13 337,24 грн та інфляційних втрат у сумі 20 691,90 грн. Стягнуто з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судові витрати з оплати послуг адвоката у сумі 1 500,00 грн та судовий збір у сумі 913,50 грн. Стягнуто з ФГ «Меркурій» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судові витрати з оплати послуг адвоката у сумі 1 500,00 грн та судовий збір у сумі 913,50 грн.

06.08.2014 Господарським судом Київської області було видано накази про примусове виконання судового рішення.

За результатами розгляду апеляційної скарги Фермерського господарства «Меркурій» постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2014 у справі №911/2416/14 залишене без змін.

30.11.2015 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою №30-1/11 про відновлення пропущеного строку пред'явлення до виконання наказів від 06.08.2014 щодо стягнення грошових коштів з боржника Фермерського господарства «Меркурій» та про видачу дублікатів цих наказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі №911/2416/14 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», відновлено строк для пред'явлення наказів до виконання та видано їх дублікати.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Фермерське господарство «МЕРКУРІЙ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2015 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу скаржником обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права, що є підставами для її скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2016 ФГ «Меркурій» поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. та призначено до розгляду на 13.04.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 27.04.2016 у зв'язку з неналежним повідомленням та неявкою у судове засідання представників сторін.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні 27.04.2016 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідачі своїх уповноважених представників у судове засідання не направили, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляли, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення даним особам відповідних поштових відправлень.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноважених представників відповідачів, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, за відсутності зазначених учасників судового процесу.

27.04.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та про видачу дубліката наказу.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення та доводи представника позивача, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, постановами державного виконавця ВДВС Краснолиманського МРУЮ Донецької області від 03.04.2015 були відкриті виконавчі провадження №47115853 та №47115320 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.08.2014 у справі №911/2416/14 про стягнення з Фермерського господарства «Меркурій» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованості.

У зв'язку з поновленням 02.07.2015 Київським апеляційним господарським судом ФГ «Меркурій» строку на апеляційне оскарження рішення постановами державного виконавця ВДВС Краснолиманського МРУЮ Донецької області від 09.07.2015 виконавчі документи були повернуті до суду на підставі частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що супровідний лист ВДВС Краснолиманського МРУЮ Донецької області не містить дати вихідної кореспонденції, однак матеріали справи свідчать, що такі надійшли до Господарського суду Київської області лише 14.12.2015, в день прийняття оскаржуваної ухвали (т.1,а.с.237-242).

Звертаючись до суду із даною заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» зазначило, що судові накази про стягнення грошових коштів з боржника після повернення їх ВДВС були втрачені стягувачем, на підтвердження чого надає довідку, підписану керівником та головним (старшим) бухгалтером підприємства про те, що накази втрачені та повторно до виконання не пред'являлися (т.1, а.с.230).

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додано при втраті наказу стягувачем - довідку стягувача, підписану керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено. За видачу стягувачу дубліката судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Пунктом 11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» роз'яснено, що якщо на судове рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили і на виконання якого видано наказ (частина третя статті 85 і стаття 116 ГПК), подано апеляційну скаргу після закінчення встановленого частиною першою статті 93 ГПК строку, і суд апеляційної інстанції відновить цей строк та прийме скаргу до провадження, то копія відповідної ухвали повинна бути надіслана органу Державної виконавчої служби, якою зазначений наказ прийнято до виконання. Такий наказ відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» повертається до суду, який його видав.

Судовою колегією встановлено, що на дату винесення оскаржуваної ухвали накази про примусове виконання рішення до Господарського суду Київської області не повернулися, а місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі дублікатів даних судових наказів.

Заявник також просив суд поновити строк для пред'явлення судових наказів від 06.08.2014 до виконання.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено. Заява про відновлення пропущеного строку подається до господарського суду, який прийняв судове рішення. Заява розглядається у засіданні господарського суду, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач і боржник. Неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви. За результатами розгляду заяви виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві і боржнику. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу другого пункту 11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у разі коли за результатами апеляційного розгляду оскаржене судове рішення буде залишене без змін, новий наказ на його виконання не видається, а виконується раніше виданий наказ. Якщо на час прийняття судового акта апеляційної інстанції строк для пред'явлення цього наказу до виконання закінчився, зазначений строк підлягає відновленню згідно із статтею 119 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, накази Господарського суду Київської області від 06.08.2014 були дійсні для пред'явлення до виконання до 02.08.2015.

В той час, рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2014 було переглянуто судом апеляційної інстанції та винесено відповідно постанову лише 21.10.2015, тобто після закінчення строку, встановленого законодавством для виконання судового рішення.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частинами 1-2 Закону України «Про виконавче провадежння» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 27.07.2004 у справі «Ромашов проти України» (заява №67534/01) зазначено, що пункт 1 статті 6 параграфа 1 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність поновлення строку для пред'явлення судових наказів до виконання.

Згідно статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, а тому підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги Фермерського господарства «Меркурій» відсутні.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Меркурій» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі №911/2416/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі №911/2416/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2416/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук