ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р.Справа № 922/878/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. №24 від 31.12.2011 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №38-4055/391 від 27.10.2010 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 86 701 064,13 грн. з яких: 84 537 429, 85 грн. - сума основного боргу, 2 025 529, 96 грн. - пеня, 138 104, 32 грн. - 3 відсотки річних та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов'язань за договором № 733 купівлі-продажу теплової енергії, яка постачається населенню від 29.12.2015 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року порушено провадження у справі № 922/878/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.04.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 13.04.2016 року до 19.04.2016 року.

У судовому засіданні 19.04.2016 року оголошено перерву до 20.04.2016 року.

13.04.2016 року відповідач через канцелярію суду надав клопотання про зменшення штрафних санкцій у якому просить суд зменшити розмір пені на 87,4 %.

19.04.2016 року позивач через канцелярію суду надав заперечення вх. № 13077 проти клопотання про зменшення пені та документи для долучення до матеріалів справи.

20.04.2016 року відповідач через канцелярію суду надав лист вх. № 13267 у якому зазначає, що важкий стан підприємства який має бути взяти судом до уваги відповідно до вимог статті 233 Господарського кодексу України для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, підтверджується балансом підприємства станом на 31.12.2015 року, у якому відображені збитки у суму 234,1 млн. грн. та надав документи для долучення до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 20.04.2016 року, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просить суд позов задовольнити із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду запереченнях щодо клопотання відповідача про зменшення пені.

Присутній у судовому засіданні 20.04.2016 року відповідач проти позову заперечує із підстав викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву, та просить суд задовольнити клопотання та зменшити розмір пені. Також зазначив, що відповідачем під час розгляду справи сплачено суму основного боргу у розмірі 68 782 536,52 грн.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі від 25.03.2016 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.04.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

29.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" (далі-позивач, продавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (далі-відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії, яка постачається населенню № 733 (т. 1, а.с. 9-12).

Відповідно до пункту 12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в цій частині постачання теплової енергії з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно пункту 1.1. продавець зобов'язується передати у власність покупцю теплову енергію, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Пунктом 2.1. договору сторони встановили, що продавець передає покупцю з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року теплову енергію в кількості 1 552,6 тис.Гкал., у тому числі по місяцях.

Відповідно до пункту 4.4. договору передбачено, що на підставі акта розподілу теплової енергії, між сторонами оформлюється окремий акт приймання-передачі теплової енергії із зазначенням її кількості та вартості. Акт приймання-передачі теплової енергії оформлюється сторонами до 8-го числа місяця, наступного за звітним.

Вартість теплової енергії, що відпускається продавцем покупцю, визначається відповідною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ділі-НКРЕКП) тарифів на виробництво теплової енергії, що використовується для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання. Тариф на момент укладання договору, згідно з постановою НКРЕКП від 03.03.2015 року № 587 із змінами і доповненнями, становить 356,07 грн. за 1 Гкал., крім того ПДВ 20 % відповідно до Податкового кодексу України (пункт 5.1. договру).

Додатковими угодами 1 та 2 сторонами було змінено пункт 5.1. (13-14).

Пунктами 6.1. та 6.2. договору, визначено, що покупець зобов'язаний прийняти та оплатити зафіксований в ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії обсяг теплової енергії за тарифом, зазначеним у пункті 5.1. даного договору. Оплата за отриману у поточному місяці теплову енергію здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії (т. 1, а.с. 10).

На виконання умов договору позивач у період з січня по лютий 2016 року передав у власність відповідача теплову енергію на загальну суму 204 317 612, 50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, а саме:

- ОСОБА_1 № 01ТЕ від 31.01.2016 року на суму 116 924 774, 52 грн.;

- ОСОБА_1 № 02 ТЕ від 29.02.2016 року на суму 87 392 837,98 грн. (т. 1, а.с. 15-16), вказані акти підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Як зазначає позивач, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, за отриманий товар розрахувався частково в сумі 119 780 182, 65 грн., у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 84 537 429, 85 грн. що і стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладений між сторонами у справі Договір № 733 купівлі-продажу теплової енергії, яка постачається населенню від 29.12.2015 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією, станом на час звернення до суду, відповідачем суду не надано.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно виконував прийняті на себе грошові зобовязання по оплаті за поставлену позивачем теплову енергію за договором № 733 купівлі-продажу теплової енергії, яка постачається населенню від 29.12.2015 року, у звязку із чим станом на 24.03.2016 року (момент звернення з позовом) за відповідачем утворився борг, як зазначає позивач, у сумі 84 537 429, 85 грн.

Відповідачем 22.03.2016 року та 23.03.2016 року відповідно до платіжних доручень № 129827821 та № 129939671 частково було сплачено суму боргу у розмірі -3 753 698, 96 грн. та 4 891 893,26 грн. (т. 1, а.с. 45).

У пункті 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що якщо спір був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне відмову у позові.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 8 645 592, 22 грн., оскільки вказана сума була сплачена відповідачем до звернення позивача із позовом, а отже спір в цій частині вимог не існував на момент звернення позивача із позовом до суду 24.03.2016 року (т. 1, а.с. 4).

Також під час розгляду справи відповідачем частково сплачена сума основного боргу, про що свідчать платіжні доручення (т. 1, а.с. 46-54) та акт звірки взаєморозрахунків станом на період з 22.03.2016 року по 18.04.2016 року (т. 1, а.с. 90) та не заперечується сторонами.

Отже, у даному випадку, суд дійшов висновку, що відповідачем було частково здійснено оплату боргу у сумі 60 136 944,30 грн. після направлення позовної заяви на адресу суду та направлення відповідачу копії позовної заяви із додатками, а саме під час розгляду справи.

Суд, дослідивши надані документи вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення - 60 136 944,30 грн. припинити, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем платіжними дорученнями (т. 1, а.с. 46-54) сплачено заборгованість перед позивачем в сумі 60 136 944,30 грн. після порушення провадження у справі, а саме під час розгляду справи № 922/878/16.

Враховуючи вищевикладене, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором 733 купівлі-продажу теплової енергії, яка постачається населенню від 29.12.2015 року у розмірі 15 754 893,33 грн. за січень-лютий 2016 року обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 2 025 529,96 грн. - пені, 138 104,32 грн. - 3 відсотки річних.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 138 104, 32 грн. - 3 відсотки річних згідно розрахунку позивача (т. 1, а.с. 20) за період з:

- 14.02.2016 року по 15.02.2016 року на суму боргу 67 333 917,66 нараховано 5 534, 29 грн.;

- 15.02.2016 року по 16.02.2016 року на суму боргу 67 170 310,42 грн. нараховано 5 520, 85 грн.;

- 16.02.2016 року по 17.02.2016 року на суму боргу 62 713 701,51 грн. нараховано 5 154,55 грн.;

- 17.02.2016 року по 18.02.2016 року на суму боргу 58 762 627,82 грн. нараховано 4 829,81 грн.;

- 18.02.2016 року по 19.02.2016 року на суму боргу 54 507 615,81 грн. нараховано 4 480,08 грн.;

- 19.02.2016 року по 22.02.2016 року на суму боргу 50 411 612,24 грн. нараховано 12 430,26 грн.;

- 22.02.2016 року по 23.02.2016 року на суму боргу 46 321 010,86 грн. нараховано 3 807,21 грн.;

- 23.02.2016 року по 24.02.2016 року на суму боргу 42 136 730,10 грн. нараховано 3 478,09 грн.;

- 24.02.2016 року по 25.02.2016 року на суму боргу 36 823 537,30 грн. нараховано 3 026,59 грн.;

- 25.02.2016 року по 26.02.2016 року на суму боргу 32 634 162,18 грн. нараховано 2 682,26 грн.;

- 26.02.2016 року по 29.02.2016 року на суму боргу 29 358 354,91 грн. нараховано 7 239,05 грн.;

- 29.02.2016 року по 01.03.2016 року на суму боргу 26 430 175,70 грн. нараховано 2 172,34 грн.;

- 01.03.2016 року по 02.03.2016 року на суму боргу 23 824 406, 87 грн. нараховано 1 958,17 грн.;

- 02.03.2016 року по 03.03.2016 року на суму боргу 20 577 448, 77 грн. нараховано 1691, 30 грн.;

- 03.03.2016 року по 04.03.2016 року на суму боргу 18 816 410, 95 грн. нараховано 1 546,55 грн.;

- 04.03.2016 року по 09.03.2016 року на суму боргу 17 233 425, 99 грн. нараховано 7 082, 23 грн.;

- 09.03.2016 року по 10.03.2016 року на суму боргу 16 026 855,46 грн. нараховано 1 317,28 грн.;

- 10.03.2016 року по 11.03.2016 року на суму боргу 14 905 737, 20 грн. нараховано 1 225,13 грн.;

- 11.03.2016 року по 12.03.2016 року на суму боргу 13 210 686,36 грн. нараховано 1 085,81 грн.;

- 12.03.2016 року по 14.03.2016 року на суму боргу 11 976 298,71 грн. нараховано 1 968,71 грн.;

- 14.03.2016 року по 15.03.2016 року на суму боргу 97 934 923,22 грн. нараховано 8 049,45 грн.;

- 15.03.2016 року по 16.03.2016 року на суму боргу 96 394 259,13 грн. нараховано 7 922,82 грн.;

- 16.03.2016 року по 17.03.2016 року на суму боргу 94 525 978,61 грн. нараховано 7 769,26 грн.;

- 17.03.2016 року по 18.03.2016 року на суму боргу 91 377 854,42 грн. нараховано 7 510,51 грн.;

- 18.03.2016 року по 21.03.2016 року на суму боргу 87 897 921,56 грн. нараховано 21 673,46 грн.;

- 21.03.2016 року по 23.03.2016 року на суму боргу 84 537 429,85 грн. нараховано 6 948, 28 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем відповідачу 3% річних у системі "Законодавство" у сумі - 138 104, 32 грн. за вищезазначений період та встановлено, що нарахування здійснено не вірно, а саме, позивачем при розрахунку допущено помилку у визначенні періоду та суми нарахування.

Тому позовні вимоги в частині нарахування 3 % підлягають частковому задоволенню у розмірі 137 726,98 грн.

В решті нарахованих позивачем 3 % річних у розмірі 377,34 грн. слід відмовити як безпідставно нараховані.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 2 025 529,96 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 19) за період з:

- 14.02.2016 року по 15.02.2016 року на суму боргу 67 333 917,66 нараховано 81 169,65 грн.;

- 15.02.2016 року по 16.02.2016 року на суму боргу 67 170 310,42 грн. нараховано 80 972,43 грн.;

- 16.02.2016 року по 17.02.2016 року на суму боргу 62 713 701,51 грн. нараховано 75 600,08 грн.;

- 17.02.2016 року по 18.02.2016 року на суму боргу 58 762 627,82 грн. нараховано 70 873,14 грн.;

- 18.02.2016 року по 19.02.2016 року на суму боргу 54 507 615,81 грн. нараховано 65707,81 грн.;

- 19.02.2016 року по 22.02.2016 року на суму боргу 50 411 612,24 грн. нараховано 182 310,49 грн.;

- 22.02.2016 року по 23.02.2016 року на суму боргу 46 321 010,86 грн. нараховано 55 839,03 грн.;

- 23.02.2016 року по 24.02.2016 року на суму боргу 42 136 730,10 грн. нараховано 51 011,95 грн.;

- 24.02.2016 року по 25.02.2016 року на суму боргу 36 823 537,30 грн. нараховано 44 390,02 грн.;

- 25.02.2016 року по 26.02.2016 року на суму боргу 32 634 162,18 грн. нараховано 39 339,81 грн.;

- 26.02.2016 року по 29.02.2016 року на суму боргу 29 358 354,91 грн. нараховано 106 172,68 грн.;

- 29.02.2016 року по 01.03.2016 року на суму боргу 26 430 175,70 грн. нараховано 31 861,03 грн.;

- 01.03.2016 року по 02.03.2016 року на суму боргу 23 824 406, 87 грн. нараховано 28 719,83 грн.;

- 02.03.2016 року по 03.03.2016 року на суму боргу 20 577 448, 77 грн. нараховано 24 805,69 грн.;

- 03.03.2016 року по 04.03.2016 року на суму боргу 18 816 410, 95 грн. нараховано 22 682,80 грн.;

- 04.03.2016 року по 09.03.2016 року на суму боргу 17 233 425, 99 грн. нараховано 103 872,70 грн.;

- 09.03.2016 року по 10.03.2016 року на суму боргу 16 026 855,46 грн. нараховано 19 320,04 грн.;

- 10.03.2016 року по 11.03.2016 року на суму боргу 14 905 737, 20 грн. нараховано 17 968,56 грн.;

- 11.03.2016 року по 12.03.2016 року на суму боргу 13 210 686,36 грн. нараховано 15 925,21 грн.;

- 12.03.2016 року по 14.03.2016 року на суму боргу 11 976 298,71 грн. нараховано 28 874,36 грн.;

- 14.03.2016 року по 15.03.2016 року на суму боргу 97 934 923,22 грн. нараховано 118 058,54 грн.;

- 15.03.2016 року по 16.03.2016 року на суму боргу 96 394 259,13 грн. нараховано 116 201,30 грн.;

- 16.03.2016 року по 17.03.2016 року на суму боргу 94 525 978,61 грн. нараховано 113 949,12 грн.;

- 17.03.2016 року по 18.03.2016 року на суму боргу 91 377 854,42 грн. нараховано 110 154,13 грн.;

- 18.03.2016 року по 21.03.2016 року на суму боргу 87 897 921,56 грн. нараховано 317 877,41 грн.;

- 21.03.2016 року по 23.03.2016 року на суму боргу 84 537 429,85 грн. нараховано 101 908,13 грн., суд керується наступним.

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.2. договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу. (т. 1, а.с. 11).

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та пункту 6.2. договору, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 2 025 529,96 грн.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені у системі "Законадавство" за вищезазначений період та встановлено, що нарахування здійснено не вірно, а саме, позивачем при розрахунку допущено помилку у визначенні періоду та суми нарахування.

Сума яка підлягає до стягнення становить 2 019 995,73 грн.

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної оплати теплової енергії, яка постачається населенню, і позивачем правомірно нараховано пеню у розмірі 2 019 995,73 грн.

Під час розгляду справи відповідач надав до суду клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 85,5 % (із урахуванням наданих відповідачем пояснень вх.№ 13267 від 20.04.2016 року).

Розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 85,5%, суд керується наступним.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року (пункт 3.17.4.) встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Враховуючи те, що зменшення розміру неустойки є правом господарського суду, обставини застосування статей 551 Цивільного кодексу України та статті 223 Господарського кодексу України є оціночними, тому потребують відповідного доведення заінтересованою стороною, що в даному випадку має місце, а правові норми не обмежують право суду на зменшення пені, розміром, вказаним у клопотанні про таке зменшення, суд вважає за можливе скористатись наданим частиною 3 статті 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді пені на 50 %, за наявності наступних обставин справи.

Вирішуючи питання можливості зменшення пені, суд враховує те, що:

- відповідачем вживаються заходи для погашення заборгованості за спірним Договором, а саме перераховано на рахунок позивача частину вартості спожитої теплової енергії про що свідчать платіжні доручення які наявні в матеріалах справи та акт звірки взаєморозрахунків підписаний обома сторонами (т. 1. а.с. 45-54, 90);

- Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" є організацією по виробництву, транспортуванню, розподілу та реалізації теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до законодавства, а фінансування підприємства відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, за рахунок бюджетних коштів. Чинні тарифи тривалий час не підвищувалися, а різниця в тарифах відповідачеві не виплачувалася, в звязку з чим підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, відсутністю платежів різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво;

- на протязі останніх років господарської діяльності Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень і з кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. При цьому, станом на 01.03.2016 року загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 2,1 млрд. гривень, у тому числі заборгованість населення 1,3 млрд. грн.., бюджетних установ 459,9 млн. гривень, госпрозрахункових підприємств 173,6 млн. гривень, заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг складає 207,9 млн. гривень, на підтвердження чого відповідач надав відповідну довідку (т.1 , а.с. 57);

- фінансовий стан підприємства відповідача підтверджений балансом (звітом про фінансовий стан) станом на 31.12.2015 рік, відповідно до якого збитки підприємства становлять 234,1 млн. грн. (т.1, а.с. 60);

- відповідач не є організацією, метою створення якої є отримання прибутку, фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, фінансується за рахунок бюджетних коштів.

Також суд приймає до уваги і майновий стан позивача, який є підприємством паливно-енергетичного комплексу і також перебуває у скрутному матеріальному становищі. Так, позивач зазначає, що для виробництва теплової енергії позивач використовує природний газ по всіх категоріях споживачів (населення, бюджетні установи та організації, інші споживачі та релігійні організації) виключно з ресурсу ПАТ НАК Нафтогаз України та несвоєчасна оплата теплової енергії відповідачем спричиняє виникнення заборгованості перед ПАТ НАК Нафтогаз України. За даними позивача, з необхідних 288 530,00 тис. грн. редакції інвестиційної програми, затвердженої рішенням правління товариства № 18 від 2.09.2015 року, постановою НКРЕКП від 24.12.2015 року № 307 затверджено інвестиційну програму позивача на 2016 рік лише у сумі 103 210,00 тис. грн. (без ПДВ) та джерела її фінансування у тарифі на відпуск електричної енергії 49 845,40 тис. грн. у тарифах на виробництво теплової енергії 53 355,60 тис. грн.

Враховуючи вищевикладене, майнові стани підприємств позивача та відповідача, стан розрахунків підприємств із контрагентами, збитковість господарської діяльності відповідача, а також з огляду на соціальну значущість позивача та відповідача для організацій, установ та населення міста Харкова, сплата відповідачем пені у повному обсязі вплине не тільки на майнові інтереси відповідача, а й на можливість безперебійного постачання теплової енергії населенню, спираючись на принципи справедливості та розумності, часткову оплату суми основного боргу станом на момент розгляду справи, суд вважає за можливе скористатись наданим частиною 3 статті 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшити розмір пені на 50 % від суми у розмірі 2 019 995,73 грн. - до 1 009 997,86 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року, У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Отже у відповідності до статті 49 Господарського процесуального Кодексу України сума судового збору у розмірі 186 074,35 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Подвірки, ) - 15 754 893,33 грн. суму основного боргу, 137 726,98 грн. - 3 відсотків річних, 1 009 997, 86 грн. пені та 186 074,35 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості у сумі 60 136 944,30 грн. провадження у справі припинити на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення суми боргу у розмірі 8 645 592, 22 грн., пені у розмірі - 1 009 997,86 грн. та 3-х відсотків річних у розмірі - 377,34 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3