ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 922/716/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 9 257,15 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Савельєва А.О., довіреність б/н від 23.01.2016 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за Договором Поставки від 18.09.2015 р. у розмірі 7 257,41 грн., пеню в розмірі 1 736,65 грн., інфляційні витрати у розмірі 145,39 грн., 3% річних у розмірі 117,70 грн., судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує простроченням грошового зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару за Договором поставки від 18 вересня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 березня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/716/16 та призначено її до розгляду на 24 березня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 березня 2016 року розгляд справи було відкладено на 12 квітня 2016 року у зв'язку з неявкою відповідача по справі.

В судовому засіданні 24.03.2016 р. представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог (вх. №9931), відповідно до якої просив суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за Договором Поставки від 18.09.2015 р. у розмірі 7 257,41 грн., пеню в розмірі 1 736,65 грн., інфляційні витрати у розмірі 145,39 грн., 3% річних у розмірі 117,70 грн., судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У пункті 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши заяву позивача про уточнення суми позову, виходячи з її змісту, а також зі змісту раніше поданої позовної заяви, суд розцінює її як заяву про збільшення розміру позовних вимог та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Присутній у судовому засіданні 12.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підставі, викладених у позовній заяві.

Також, в судовому засіданні надав копію виписки з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс", зазначив, що належним чином засвідчена копія направлена на адресу суду поштовим зв'язком.

У призначене 23.02.2016 року судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі від 15.03.2016 р. та ухвала Господарського суду Харківської області від 24.03.2016 р. повернулись на адресу Господарського суду Харківської області 25.03.2016 р. та 05.04.2016 р. з відміткою Укрпошти "За закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка відображається на веб-сайті даного Єдиного державного реєстру (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - 61070, АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" - якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як визначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) був укладений Договір від 18 вересня 2015 року (надалі - Договір), відповідно до якого Постачальник зобов'язався поставити товар, а Покупець зобов'язався прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість відповідно до умов цього Договору.

Вартість Товару, його асортимент і строки конкретної поставки визначаються Сторонами за домовленістю та зазначаються в товарних накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.3. Договору).

Обов'язок оплати товару Покупцем передбачений пунктом 2.2. Договору, відповідно до якого Покупець зобов'язався оплатити Товар в повному об'ємі в строк не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання товару за накладною на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України.

Відповідно до п. 2.4. Договору, приймання-передача Товару, вказаного в п. 1.1. даного Договору, здійснюється за участю представників сторін, про що виконується відмітка у відповідній накладній. Сторони дійшли згоди, що перехід право власності на Товар здійснюється в момент поставки товару, що підтверджується підписанням Сторонами накладної.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань (п. 7.1. Договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов Договору ним було поставлено товар на загальну суму 7 725,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справах видатковими накладними №БС-00001018 від 18.09.2015 р., №БС-00001019 від 18.09.2015 р., №БС-00001046 від 18.09.2015 р., №БС-00001095 від 22.09.2015 р., №БС-00001313 від 25.09.2015 р.

Поставлений товар відповідачем був сплачений частково на загальну суму 467,99 грн. Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 7 257,41 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо оплати отриманого товару, позивач звернувся до відповідача з грошовою вимогою б/н від 12.01.2016 р. про погашення заборгованості (т. 1, арк. с. 20).

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем існуючої суми заборгованості в розмірі 7 257,41 грн. в добровільному порядку.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Обов'язок оплати товару Покупцем передбачений пунктом 2.2. Договору, відповідно до якого Покупець зобов'язався оплатити Товар в повному об'ємі в строк не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання товару за накладною на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується копіями видаткових накладних, наявних в матеріалах справи (т. 1, арк. с. 14-18).

Таким чином, факт поставки товару відповідачу за Договором від 18 вересня 2015 року є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором поставки виконав в узгодженому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні та, що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому статтями 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, не надав суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 7 257,41 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс" в частині стягнення суми основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань нараховано до стягнення з відповідача за період з 18.09.2015 р. по 22.03.2016 р. пеню в розмірі 1736,65 грн., 3% річних у сумі 117,70 грн. та інфляційні витрати в розмірі 145,39 грн.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до пункту 3.2. Договору від 18 вересня 2015 року, при несвоєчасній оплаті поставленого Товару, Покупець виплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми невчасно здійсненого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат судом перевірено та визнано невірним у зв'язку з тим, що позивачем неправильно зазначені дати, з яких починається прострочення зобов'язання та невраховано часткову сплату поставленого товару в розмірі 467,99 грн.

За видатковою накладною №БС-00001018 від 18.09.2015 р. на суму 4 505,99 грн. кінцевий строк оплати 28.09.2015 р., період нарахування пені та 3% річних з 29.09.2015 р. по 22.03.2016 р.

За видатковою накладною №БС-00001019 від 18.09.2015 р. на суму 238,65 грн. кінцевий строк оплати 28.09.2015 р., період нарахування пені та 3% річних з 29.09.2015 р. по 30.09.2016 р. (сплата 01.10.2016 р. у суму 238,65 грн.).

За видатковою накладною №БС-00001046 від 18.09.2015 р. на суму 229,34 грн. кінцевий строк оплати 28.09.2015 р., період нарахування пені та 3% річних з 29.09.2015 р. по 18.10.2015 р. (сплата 19.10.2015 р. у сумі 229,34 грн.).

За видатковою накладною №БС-00001095 від 22.09.2015 р. на суму 1 944,12 грн. кінцевий строк оплати 02.10.2015 р., період нарахування пені та 3% річних з 05.10.2015 р. по 22.03.2016 р. (03.10.2015 р. та 04.10.2015 р. - вихідні дні)

За видатковою накладною №БС-00001313 від 25.09.2015 р. на суму 807,30 грн. кінцевий строк оплати 05.10.2015 р., період нарахування пені та 3% річних з 06.10.2015 р. по 22.03.2016 р.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Для всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи та в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснення позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (Частина 1 пункту 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року №01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році").

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначає, що арифметично вірний розмір пені складає 1 523,71 грн., 3% річних - 103,97 грн. та інфляційних втрат - 210,46 грн. В частині стягнення пені в розмірі 212,94 грн. та 3% річних у розмірі 13,73 грн. нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Оскільки в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заявлених інфляційних витрат у розмірі 145,39 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 627-629, 638, 655, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, статтями 175, 193, 216, 230, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс"(01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, ) основний борг за Договором поставки від 18.09.201р. у розмірі 7 257 (сім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн. 41 коп., пеню в розмірі 1 523 (одна тисяча п'ятсот двадцять три) грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 103 (сто три) грн. 97 коп., інфляційні втрати в розмірі 145 (сто сорок п'ять) грн. 39 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн. 26 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 212,94 грн. та 3% річних у розмірі 13,73 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/716/16