ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25.04.2016р. Справа № 905/2227/15

за скаргою від 16.03.2016р. №092 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ

на дії відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьк щодо виконання рішення суду по справі №905/2227/15

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Бумсіті, м.Донецьк

про стягнення 21075 грн. 91 коп.

Суддя Г.В. Левшина

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від ВДВС: не зявився

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.10.2015р. по справі №905/2227/15 позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумсіті", м.Донецьк про стягнення заборгованості 21075 грн. 91 коп., у тому числі у тому числі основний борг в сумі 11585 грн. 93 коп., інфляція в сумі 8622 грн. 46 коп. та три проценти річних в розмірі 867 грн. 52 коп., задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумсіті" (83092 м.Донецьк, вул.230-ї Стрілецької дівізії, буд.1А, п/р 6000 в ДОД ПАТ "ОСОБА_2 аваль", МФО 335076 ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд" (49021 м.Дніпропетровськ, вул.Берегова, буд.135, п/р 4052 в ПАТ КБ "Приватбанк" м.Дніпропетровськ, МФО 305299, ) основний борг в сумі 11585 грн. 93 коп., три проценти річних в сумі 532 грн. 31 коп. та інфляцію в сумі 6731 грн. 42 коп., всього заборгованість в сумі 18849 грн. 66 коп., судовий збір в сумі 1089 грн. 26 коп.

02.11.2015р. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ.

22.03.2016р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга від 16.03.2016р. №092 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ на дії відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьк щодо виконання судового рішення по справі №905/2227/15, зокрема:

- про визнання незаконною діяльності відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.01.2016р. за виконавчим провадженням на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження;

- про визнання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.01.2016р. недійсною.

Відділ державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Бумсіті, м.Донецьк будь-яких пояснень по суті скарги не надали, в судові засідання не зявились.

Розглянувши матеріали скарги, господарським судом встановлено наступне:

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) та ст.115 Господарського процесуального кодексу України виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

У відповідності до ст.1 зазначеного Закону завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

На підставі ст.25 Закону України Про виконавче провадження та з урахуванням приписів наведених норм, на державного виконавця покладено обовязок прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 26 закону встановлено вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець вправі відмовити у відкритті провадження, серед яких - наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п.8 ч.1 ст.26 Закону).

При цьому, за змістом п.8 ч.1 ст.25 Закону Про виконавче провадження обставини, які зумовлюють відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання повинні бути встановлені законом.

Як встановлено, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ звернулось до ВДВС Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку із заявою про примусове виконання наказу за рішенням господарського суду по справі №905/2227/15 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Бумсіті, м.Донецьк.

28.01.2016р. в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку ОСОБА_3 винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №905/2227/15 від 02.11.2015р.

Постанова мотивована тим, що боржник розташований на території міста Донецьк. За позицією ВДВС, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До того, ж виконавець посилається на те, що постанова по відкриття виконавчого провадження не може бути направлена до м.Донецька, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження. У звязку з чим, державним виконавцем, з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №905/2227/15 від 02.11.2015р.

09.03.2016р. стягувач отримав постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №905/2227/15 від 02.11.2015р., в межах встановленого законом строку для оскарження дій державного виконавця, звернувся до господарського суду із скаргою.

За висновками суду, в оскаржуваній постанові державного виконавця не вказано, а судом в результаті аналізу приписів Законів України Про виконавче провадження, Про державну виконавчу службу в Україні, Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, Про боротьбу з тероризмом не встановлено передбаченої законом такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як тимчасове нездійснення органами державної влади або здійснення не в повному обсязі своїх повноважень в межах території України, а також таких, як неможливість пересилання поштової кореспонденції в населені пункти, на території яких тимчасово не здійснюють повноваження органи влади або проводиться антитерористична операція.

Суд, погоджується з позицією державного виконавця про те, що територія міста Донецьк входить до зони проведення антитерористичної операції, застосовуючи до спірних відносин розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року №1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, проте при вирішенні питання про законність дій державного виконавця суд виходить з наступного.

У відповідності до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України. На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, приписів Закону України Про боротьбу з тероризмом, керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 №33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року. Але, всі без виключення населені пункти, які увійшли в зону проведення АТО, є територією України.

Жодний законодавчий акт, яким регулюються правовідносини та особливості застосування законодавства в зоні проведення антитерористичної операції, не містять заборони, щодо виконання рішень судів по відношенню до боржників, які мають реєстрацію на території, яка наразі знаходиться в зони проведення АТО. Законодавець запровадив мораторій на примусову реалізацію предметів іпотеки, розташованих на території проведення АТО (ст.9 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції), проте інших заборон, повязаних із виконанням зобовязань та проведенням дій направлених на виконання рішення суду не встановлено.

За контекстним змістом ст.ст.20, 21 та п.4 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження подання виконавчого документу до органу державної виконавчої служби територіальна юрисдикція якого розповсюджується на пункт, в якому розташований боржник, є підставою для відкриття виконавчого провадження.

За змістом ст.32 Закону України Про виконавче провадження первісними заходами щодо примусового виконання рішення зі стягнення заборгованості полягає у зверненні стягнення на кошти та майно боржника. При цьому, згідно ст.52 зазначеного Закону, стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У відповідності до ст.20 Закону, якою врегульовані питання міста проведення виконавчих дій, встановлено, що державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Враховуючи структуру банківської системи, встановлене Законом України Про банки та банківську діяльність, Законом України Про виконавче провадження право державного виконавця до доступу до банківської таємниці та право накладати арешт на кошти, які акумульовані на рахунках в банківських установах України (незалежно від міста їх розташування) та звертати стягнення на арештовані кошти в рахунок виконання відповідних рішень, суд зазначає про реальну можливість проведення виконавчих дій, направлених на виявлення інформації щодо наявності грошових коштів боржника на рахунках в банківських установах та наявності іншого майна, за рахунок яких можливе виконати рішення суду по справі №905/2227/15.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава, за змістом ч.4 ст.13 Конституції України, прийняла на себе зобовязання через свої органи забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх субєктів власності перед законом.

Згідно ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", згідно якого Європейський суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Аналогічні за змістом висновки містяться в інших рішеннях Європейського суду з прав людини , а саме у справі "Голдер проти Сполученого Королівства (від 21 лютого 1975 року), Шмалько проти України.

Враховуючи викладене, суд не може погодитися також із твердженням державного виконавця про те, що відкриття виконавчого провадження неможливе, внаслідок тимчасового нездійснення органами державної влади або здійснення не в повному обсязі своїх повноважень на території проведення АТО та неможливості надсилання боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд вважає, що неможливість надіслання боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення може утруднити виконання рішення, але не унеможливлює його виконання.

За змістом ст.36 Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Проте, таке звернення можливе тільки після порушення виконавчого провадження.

Суд також зазначає, що неможливість проведення наступних, після відкриття виконавчого провадження, дій не може бути підставою для відмови про відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, за змістом ст.31 Закону допускається повідомлення учасників виконавчого провадження засобами факсимільного звязку або електронною поштою. До того, державний виконавець не позбавлений права вимагати авансування витрат на проведення виконавчих дій в порядку ст.41 Закону з метою забезпечення курєрської (комерційної) доставки пошти на адресу боржників.

Також суд наголошує, що за змістом Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб - підприємців, місцезнаходженням/місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції, здійснюється щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державними реєстраторами реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві.

Проте, боржник не скористався своїм правом щодо зміни місця реєстрації протягом всього часу проведення АТО. Таким чином, суд не може погодитися з тим, що захист інтересів боржника, який маючи боргові зобовязання на загальну суму 18849,66 грн., не приймає жодних дій щодо виконання зобовязань за договором поставки №684 від 01.11.2013р., ухиляється від виконання судового рішення по справі №905/2227/15, має прерогативне становище по відношенню до інтересів добросовісного стягувача.

За таких обставин, враховуючи вишевикладене, скарга від 16.03.2016р. №092 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ про визнання незаконною діяльності відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у м.Донецьку щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.01.2016р. за виконавчим провадженням на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження; про визнання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.01.2016р. недійсною підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу від 16.03.2016р. №092 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Біотрейд", м.Дніпропетровськ на дії відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьк щодо виконання рішення суду по справі №905/2227/15 задовольнити повністю.

Визнати незаконною діяльність відділу державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.01.2016р. за виконавчим провадженням на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження

Визнати недійсною постанову ВП №50293400 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за наказом господарського суду Донецької області №905/2227/15, виданим 02.11.2015р.

Суддя Г.В. Левшина