ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 квітня 2016 р.

Справа № 902/132/16

за позовом:Заступника прокурора Вінницької області (м. Вінниця, вул. Володарського, 33) в інтересах держави Вінницької міської ради в особі Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" ( 21100, м. Вінниця, вул. 600-річчя,13)

до:Публічного акціонерного товариства "Вінницясервіспостач" (21100, м. Вінниця, вул. Гонти, 22 А)

про стягнення заборгованості за теплопостачання 75866,01 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

прокурор, ОСОБА_1

позивача, ОСОБА_2

відповідача, ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави Вінницької міської ради в особі Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до публічного акціонерного товариства "Вінницясервіспостач" про стягнення заборгованості за теплопостачання 75866,01 грн., з яких 35096,37 грн. сума основної заборгованість за надані послуги за період з травня 2014 року по січень 2016 року, 1117,78 грн. 3 % річних за період з 10.06.2014 року по 12.01.2016 року; 10731,79 грн. за період з 30.06.2014 року по 01.01.2016 року; 28920,07 грн. пені.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/132/16 з призначенням судового засідання на 15.03.2016 року.

Ухвалами суду від 15.03.2016 року та 26.04.2016 року розгляд справи відкладався, з об'єктивних причин.

В судове засідання 26.04.2016 року з'явився прокурор, представник позивача та представник відповідача.

Прокурор та представник позивача позов підтримали зі збільшеними позовними вимогами, що відображено у відповідній заяві (вх. № канц. 06-52/3754/16 від 25.04.2016 року), в якій зокрема зазначено, що основна заборгованість збільшилась на 13771,95 грн. (за надані послуги за період з січня 2016 року по квітень 2016 року), але враховуючи часткові проплати відповідачем в сумі 5400,00 грн., сума основної заборгованості останнього станом на день розгляду справи в суді становить 43468,32 грн.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Представник відповідача в судовому засіданні борг визнав в повному обсязі. При цьому, ним було подано копотання (№ 3/04-16 від 26.04.2016 року), я кому останній просив суд не стягувати з відповідача нараховані штрафні санкції та надати можливість провести розрахунки наявними матеріалами, які використовуються в роботі КП ВМР "Вінницяміськтеплокомуненерго", або, надати розтрочку по сплаті заборгованоті терміном на два роки.

Суд, з"яував думку прокурора та представника позивача стосовно даного клопотання.

Прокурор та предтавник позивача стосовно даного клопотання заперечили.

Суд, долідивши дане клопотання прийшов до висновку в його відмові, окільки останнє є необгрунтованим та безпідставним.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.09.2013 року між комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (постачальник, позивач) та публічним акціонерним товариства "Вінницясервіспостач" (споживач, відповідач) укладено договір № 339 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді .

Відповідно до розділу 1 якого, постачальник бере на себе зобов'язання продавати та постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Температурний графік теплової мережі є невід'ємним додатком договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону.

Згідно із п. 2.3.4. Договору постачальник припиняє постачання теплової енергії споживачу в разі відсутності протягом 10 днів оплати теплової енергії понад встановленні договором (Розділ 6) терміни.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку №2 Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 6.2. Договору споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахунково, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов'язковим для сторін з моменту введення їх в дію.

Згідно із п. 6.3. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4. Договору розрахунки по договору виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період. Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Неотримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по Договору (п. 6.5. Договору).

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6. Договору).

Відповідно до п. 7.3.4. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, Постачальник може не застосовувати цю санкцію, при наявності гарантійного листа Споживача з зазначенням дати проведення розрахунку.

Цей договір набуває чинності з 02 вересня 2013 року та діє до 31.12.2013 року розрахунків договір діє до повного їх проведення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.1., 11.4. Договору).

У Додатку № 1 Договору сторони визначили обсяг постачання теплової енергії споживачу.

Додатком 2 до Договору визначено акт розмежування меж балансової належності мереж та експлуатаційної відповідальності сторін .Додатком 4 до Договору сторонами обумовлено тарифи на теплову енергію, а саме: споживач сплачує за теплову енергію по двоставковому тарифу, що діє на день підписання цього додатку:

- умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію 25535,27 грн. за Гкал/годину в місяць з ПДВ;

- умовно - змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію 832,37 грн. Гкал. з ПДВ,

- Крім того за витрати з витоком за діючою калькуляцією КП ВМР ВМТЕ;

- за використану питну воду для потреб гарячого водопостачання 8,23 грн. за 1 куб.м. з ПДВ (а.с. 31).

Сторонами було визначено температурний графік теплових мереж .

Як слідує з матеріалів справи, позивачем у період з травня 2014 р. квітень 2016 р. на виконання умов вищезгаданого Договору поставлено відповідачу в приміщення по вул. Гонти 22-а, м. Вінниці теплову енергію на загальну суму 48868,32 грн., що стверджується копіями актів здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг), які виходячи зі змісту п. 6.6 Договору вважаються визнаними відповідачем (споживачем теплової енергії) та є належним доказом постачання останньому вказаної теплової енергії.

Відповідач за поставлену теплову енергію розрахунки провів частково в сумі 5400,00 грн., що стверджується матеріалами справи.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість по оплаті поставленої йому теплової енергії (приєднаного теплового навантаження) в розмірі: 43468,32 грн., заборгованості за спожиту теплову енергію; 1117,78 грн. 3% річних; 10731,79 грн. суми втрат від інфляції, 28920,07 грн. пеня за несвоєчасно проведені розрахунки в межах 100% суми боргу, яка станом на момент розгляду справи в суді залишилася останнім не оплаченою, що й стало підставою для звернення заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави Вінницької міської ради в особі комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Підставою виникнення зобов'язань між сторонами по справі є договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №339 від 02.09.2013 р., який за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Окрім того, судом встановлено, що частину основного боргу в сумі 5400,00 грн. відповідачем було погашено після порушення провадження у даній справі. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи.

Як наголошено в п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.4 вказаної постанови зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір в частині стягнення основної заборгованості в сумі 5400,00 грн., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, сума боргу в розмірі 43468,32 грн. станом на день розгляду справи в суді є простроченою.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 43468,32грн. заборгованості за постачання теплової енергії за правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також, судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1117,78 грн. 3 % річних за період з 10.06.2014 року по 12.01.2016 року; 10731,79 грн. за період з 30.06.2014 року по 01.01.2016 року; 28920,07 грн. пені, за результатами яких суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій передбачена ЗУ "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", установлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Обов'язковою умовою договорів про надання комунальних послуг та утримання прибудинкових територій є забезпечення виконання зобов'язань відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7.3.4. Договору сторони обумовили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних; інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності розрахунку пені, 3% річних; інфляційних втрат, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір підлягає віднесенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Вінницясервіспостач" (21100, м.Вінниця, вул.Гонти, 22 А; ) на користь комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м. Вінниця, вул. 600-річчя,13; ) 43468,32 грн. сума основної заборгованості, 1117,78 грн. 3 % річних; 10731,79 грн. інфляційних втрат; 28920,07 грн. пені.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Вінницясервіспостач" (21100, м.Вінниця, вул.Гонти, 22 А; ) на користь прокуратури Вінницької області (м. Вінниця, вул. Володарського, 33, ) 1378,00 грн. відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Припинити провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 5400,00 грн. відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 квітня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи