ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

14.04.2016р. Справа № 917/209/16

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул.Комарова, 2а, м. Полтава,Полтавська область,36008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 3910,59 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: Данілова н.Н. дов.№ 29-14/17 від 04.01.2016 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 3910,59 грн., збитків, у вигляді не отриманих коштів за надану теплову енергію, за договором № 2833від 01.12.2008 року.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, ухвала суду від 16.02.2016 року про порушення провадження у справі яка була направлена на адресу відповідача вказану в позовній заяві( АДРЕСА_1) 09.03.2016 року повернулася на адресу суду з відміткою пошти" за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» забезпечує тепловою енергією у вигляді гарячої води нежитлове приміщення ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4, що у місті Полтаві згідно договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - договір), укладеного на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 8/230 від 23.02.2010 року.

Відповідно до п. 13 договору оплата за опалення та гаряче водопостачання, що проводить «Споживач», стягується в розмірі 12,08 грн. за 1 кв. м. загальної площі споживача протягом опалювального сезону для споживачів 3 групи. При цьому, площа, яку займає споживач складає 9,1 кв.м.

26.03.2013 направлено лист № 30.1-01/804 від 25.03.2015 від 25.03.2013 з двома примірниками додаткової угоди № 1 та додатком «Розрахунки обсягу теплової енергії» з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у строки визначені законодавством.

Проект додаткової угоди № 1 та додаток до договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2833 містив зміни істотних умов договору щодо визначення обсягу теплової енергії спожитої на опаленням приміщення споживача, а також проведення розрахунків за таку відповідно до затверджених тарифів на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплового навантаження на приміщення в розмірі 0,000493 Гкал/год.

Проте пропозиція щодо укладення додаткової угоди відповідачем була залишена без розгляду та відповіді, тому позивач змушений був звернутися до господарського суду Полтавської області з позовом про внесення змін у договір.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2015 року у справі №917/1565/15 внесено зміни до договору № 2833 від 01.10.2009 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, укладеного між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, щодо визначення обсягів теплової енергії на опалення нежитлового приміщення відповідача та тарифу за таку теплову енергію.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, що встановленні рішенням господарського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже в період з початку опалювального сезону 2011-2012 року відповідач ухилявся від внесення змін у чинний договір, а також не здійснював оплату за відпущену теплову енергію на опалення його приміщення в розмірах визначених за тепловим навантаженням та відповідно до чинних тарифів, чим наніс збитки підприємству в розмірі 3910,59 грн., які полягають у наступному.

Рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1565/15 підтверджується, що відповідач безпідставно ухилявся від внесення змін у договір та від оплати теплової енергії, тому між протиправними діями стосовно внесення зміни у договір на постачання теплової енергії у належному розмірі та понесеними позивачем збитками у вигляді не отриманих грошових коштів за надану ним теплову енергію на опалення існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок.

Розмір завданих збитків позивачем визначено наступним чином.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством «Полтаватеплоенерго» встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Вказаною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі:

- 802,18 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 жовтня 2011 року на підставі постанови № 81 від 30.09.2011;

- 1013,65 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 червня 2014 року на підставі постанови № 524 від 16.05.2014;

- 1202,90 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 грудня 2014 року на підставі постанови № 653 від 28.11.2014;

- 1691,29 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 березня 2015 року на підставі постанови № 283 від 27.02.2015;

- 1465,58 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 квітня 2015 року на підставі постанови № 1120 від 31.03.2015.

Кількість теплової енергії на опалення в кожному окремому місяці визначено позивачем відповідно до розрахованого теплового навантаження з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря та кількості днів в розрахунковому місяці.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 завдав збитки підприємству у вигляді неотриманих коштів за несплату вартості теплової енергії, спожитої на опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 на загальну суму 3910,59 грн. (розрахунок розміру збитків в матеріалах справи).

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.2 ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до приписів ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цих збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, приймаючи до уваги загальні положення ст.ст.1166,1167 ЦК України, необхідною є наявність загальних умов деліктної відповідальності, тобто протиправної поведінки (дії або бездіяльності), шкідливого результату такої поведінки (шкоди, збитків), прямого причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою й спричиненою шкодою та вини. При цьому відповідно до п.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди», встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. До виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 179 ГК України передбачено обов'язок сторін щодо укладання господарського договору, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пряма вказівка щодо обов'язку відповідача своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів передбачена ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Слід зазначити, що Закон України «Про теплопостачання» в даному випадку є спеціальним по відношенню до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та має пріоритет у застосуванні при вирішенні спору, що випливає з правовідносин по наданню послуг теплопостачання.

Отже, обов'язок вчинення спрямованих на укладання договору на постачання теплової енергії дій покладається саме на споживача. Невчинення таких дій (бездіяльність) в даному випадку є протиправною поведінкою споживача, яка мала наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Таким чином, між бездіяльністю відповідача щодо укладання договору на постачання теплової енергії та понесеними позивачем збитками у вигляді неотриманих грошових коштів за надані ним послуги з теплопостачання існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Ті ж самі приписи містить п.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди».

Стосовно наданих позивачем розрахунків розміру понесених збитків суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст. 225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Як вбачається з наявних у справі розрахунків збитків, позивачем були враховані тарифи на послуги з гарячого водопостачання та опалення, встановлені Постанову № 81 від 30.09.2011 року, яка прийнята Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України, внаслідок чого суд приймає дані розрахунки збитків як обґрунтовані належним чином, підтверджені необхідними доказами та такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 3910,59 грн. збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номерНОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПРУ КБ «Приватбанк», МФО 331401) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2-а, р/р 260007148 в АБ «Полтавабанк», МФО 331489, ) 3910,59 грн. збитків та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 18.04.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.