КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 910/32770/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Захарчук Н.С.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 20.04.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року.

у справі № 910/32770/15 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ"

про відшкодування шкоди в сумі 27589,11 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ" про стягнення в порядку регресу 27589,11 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування по договору добровільного страхування наземного транспорту №76224а4к3 від 16.12.2014 своєму страхувальнику набув право вимоги до відповідача на вказану суму.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" в порядку регресу суму у розмірі 22809,11 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р., згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 09.03.2016р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 20.04.2016р.

В судове засідання 20.04.16р. з'явився представник відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Представник позивача у судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представника відповідача , перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (страховик за договором) та ОСОБА_2 (страхувальник) 16.12.2014 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 76224а4к3 за умовами якого застраховано транспортний засіб "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_1.

В місті Києві 17.05.2015 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

У відповідності до довідки ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві в результаті ДТП автомобіль "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно зі звітом № 1513 про оцінку розміру понесеної шкоди власником ТЗ "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеному ФОП ОСОБА_4 від 22.05.2015, вартість матеріального збитку складає 32 736,60 грн.

У відповідності до рахунку - фактури № 646085_РФ_00307793 від 18.05.2015 ДП "АВТО ІНТЕРНЕШНЛ" та акту виконаних робіт № 646085_Н_00530256 вартість ремонту автомобіля Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 30 479,11 грн.

Позивач платіжним дорученням № 174 908 від 21.05.2015, на підставі страхового акту №1.003.15.07103/VESKO11383 від 20.05.2015, згідно рахунку - фактури № 646085_РФ_00307793 від 18.05.2015 ДП "АВТО ІНТЕРНЕШНЛ" виплатив страхове відшкодування у розмірі 23 309,11 грн.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачене, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2015 у справі №756/6596/15-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб автомобіля "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, станом на час ДТП була застрахована за полісом №АЕ 4022817, укладеним із ТДВ "Страхова компанія "Київ РЕ" на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" з лімітом відповідальності по майну на суму 50 000 грн. та франшизою 500 грн.

Статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як передбачено ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, у зв'язку з чим до нього у відповідності до приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 автомобіля "Mazda", реєстраційний номер НОМЕР_2 в межах виплаченої суми відшкодування (23309, 11 грн.) за мінусом франшизи (500 грн.), в сумі 22809,11 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує, що згідно рахунку СТО , сума необхідна для відновлення пошкодженого транспортного засобу складала 30 479,11 грн., розмір безумовної франшизи за договором добровільного страхування № 76224а4к3 складає 2 390,00 грн., отже, відповідно до розрахунку страхового відшкодування, страхувальнику було виплачено страхове відшкодування у сумі 28089,11 грн. а відповідно до страхового акту № 003.15.07103/VESKO11383 від 20.05.2015 сума страхового відшкодування за вирахуванням суми взаємозаліку по несплаченим платежам, становить 23 309,11 грн. та пояснює, що зарахування частини страхового відшкодування у розмірі 4780,00 грн. зараховано в рахунок несплаченого страхового платежу за договором добровільного страхування № 76224а4к3.

Однак, матеріали справи не містять доказів проведення взаємозаліку на вказану суму.

З матеріалів справи слідує, що позивач посилається на страховий акт №1.003.15.07103/VESKO11383 від 20.05.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інтенції про те, що вказаний страховий акт не є належним доказом проведення взаємозаліку в розумінні ст. 34 ГПК України.

Умови та порядок здійснення страхової виплати визначені ст. 990 Цивільного кодексу України, відповідно до якої страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Аналогічні положення передбачені і договором добровільного страхування наземного транспорту № 76224а4к3 ( пункт 28.1. договору).

Згідно з п. 24 договору добровільного страхування наземного транспорту № 76224а4к3, страховий акт - документ, який складається страховиком у формі, що визначена страховиком, який кваліфікує подію як страховий (не страховий) випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування.

Отже, страховий акт це документ, який описує факт і причину страхового випадку, обставини його настання, що відображає розмір і форму шкоди, заподіяної в результаті страхового випадку, розрахунок страхового відшкодування (забезпечення) і приймає рішення про виплату.

Умовами вказаного договору №76224а4к3 не передбачено виплату страхового відшкодування шляхом заліку лише на підставі страхового акту складеного виконавцем позивача.

Матеріали справи не містять заяви страхувальника (вигодонабувача) чи первинних бухгалтерських інших документів щодо заліку страхового відшкодування в сумі 4780,00 грн. в рахунок страхового платежу, а також доказів того, що строк страхового платежу настав.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимог підлягають частковому задоволенню в розмірі 22 809,11 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. у справі №910/32770/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. у справі № 910/32770/15 -залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. по справі № 910/32770/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/32770/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді В.В. Куксов

С.А. Гончаров