ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р.Справа № 922/867/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент", м. Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" м. Харків
про стягнення 103 606,00грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 18.03.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 27-16 від 30.12.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 103 606,00грн., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що підстава, згідно якої відповідач набув грошові кошти в розмірі 103 606,00грн. згодом відпала внаслідок встановлення судовим рішенням, незаконності дій податкового органу, що попередньої було підставою для звернення відповідача до позивача з вимогою про перерахування коштів у розмірі не отриманого відшкодування з податку на додану вартість.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач, за пропозицією відповідача, перерахувавши грошові кошти в розмірі 103 606,00грн. фактично прийняв оферту ПАТ "Турбоатом". Як вважає відповідач, позивач своїми діями акцептував пропозицію відповідача та вчинив дії відповідно до вказаних у пропозиції умов, що є укладенням нового правочину відповідно до якого позивач добровільно взяв на себе обовязок відшкодувати відповідачу податок на додану вартість у розмірі 103 606,00грн.

В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з усним клопотанням, в якому просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган державної податкової інспекції.

Представник позивача проти заявленого відповідачем клопотання заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити.

Розглянувши усне клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган податкової інспекції, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Враховуючи те, що відповідач не довів суду підстав, яким саме чином рішення суду може вплинути на права або обов'язки органу податкової інспекції, дане клопотання є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Протягом 2012-2014р.р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Турбоатом" (відповідач) було укладено ряд договорів про закупівлю продукції, а саме:

- 20.08.2012р. договір № 28;

- 04.09.2012р. договір № 4;

- 24.09.2012р. договір № 24;

- 09.01.2013р. договір № 21;

- 15.04.2013р. договір № 25;

- 13.06.2013р. договір № 33;

- 26.12.2013р. договір № 26;

- 17.01.2014р. договір № 100;

- 04.02.2014р. договір № 16.

Відповідно до п.1.1 зазначених вище договорів, позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію за найменуванням, зазначеним у специфікаціях, підписаних сторонами, а відповідач забезпечити приймання та оплату продукції у кількості, терміни і за цінами згідно з специфікацією, яка додається до договорів і є їх невід'ємною частиною.

У п.7.6 кожного з зазначених договорів сторони погодили відповідальність позивача, а саме: у разі порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, внаслідок яких податковими органами за результатами проведених перевірок було зменшено відповідачу заявлену до відшкодування суму ПДВ, позивач зобов'язався протягом 10 робочих днів з дня отримання від відповідача повідомлення про таке зменшення, перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі суми, на яку було зменшено ПДВ, заявлений до відшкодування.

03.09.2014р. відповідач направив на адресу позивача лист (вих. № 10-1505), яким повідомив позивача про те, що до нього листом № 6225/10/28-09-40-26 від 20.06.2014р. звернувся контролюючий орган - Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків із запитом про підтвердження суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Компанія Промінструмент" за період лютий 2014р. на суму 103 606,00грн. шляхом надання конкретного переліку документів.

Підставою для звернення контролюючого органу до відповідача стала наявність податкової інформації - акту Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління Міндоходів у Запорізькій області від 19.06.2014р. № 327/08-29-22-1308/23852237 по Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент" про результати зустрічної звірки, де було встановлено відсутність підтвердження реальності здійснення господарських відносин позивача з контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки за період лютий 2014р.

Після чого, відповідач, відповідно до п.7.6 договорів про закупівлю продукції від: 20.08.2012р. № 28; 04.09.2012р. № 4; 24.09.2012р. № 24; 09.01.2013р. № 21; 15.04.2013р. № 25; 13.06.2013р. № 33; 26.12.2013р. № 26; 17.01.2014р. № 100; 04.02.2014р. № 16 звернувся до позивача з проханням компенсувати йому суму не отриманого бюджетного відшкодування по зобовязанням за лютий 2014р. в розмірі 103 606,00грн. (а.с.57).

Позивач на вимогу відповідача перерахував на його розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 103 606,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1370 від 08.09.2014р., в призначенні платежу якого зазначено: "оплата згідно листа від 03.09.2014р. № 10-1505 про відшкодування ПДВ за лютий 2014р." (а.с.59).

Судом встановлено, що позивач у липні 2014р. звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними дії органу податкової служби при проведенні зустрічної звірки позивача, результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014р. № 327/08-29-22-1308/23852237 щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014р.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014р. у справі № 808/4316/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015р., адміністративний позов позивача задоволено повністю та визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області при проведенні зустрічної перевірки ТОВ "Компанія Промінструмент", результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014р. № 327/08-29-22-1308/23852237 щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014р.

Оскільки підстава, згідно якої відповідач набув грошові кошти в сумі 103 606,00грн., згодом відпала у зв'язку з встановленням судовим рішенням, яке набрало законної сили, незаконності дій податкового органу, що попередньо було підставою для звернення відповідача до позивача з вимогою про перерахування коштів у розмірі не отриманого відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 103 606,00грн. за зобовязаннями за лютий 2014р., позивач вважає, що відповідач грошові кошти в розмірі 103 606,00грн. отримав без достатніх правових підстав, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вже було встановлено судом, позивачем було перераховано кошти у сумі 103 606,00грн. на підставі листа відповідача від 03.09.2014р. № 10-1505, в якому відповідач, посилаючись на пп. 7.6 договорів поставки від: 20.08.2012р. № 28; 04.09.2012р. № 4; 24.09.2012р. № 24; 09.01.2013р. № 21; 15.04.2013р. № 25; 13.06.2013р. № 33; 26.12.2013р. № 26; 17.01.2014р. № 100; 04.02.2014р. № 16, укладених між позивачем та відповідачем, просив перерахувати кошти в розмірі 103 606,00грн. в рахунок компенсації відшкодування податку на додану вартість за зобовязаннями відповідача за лютий 2014р.

Таким чином, саме на підставі п 7.6 договорів поставки від: 20.08.2012р. № 28; 04.09.2012р. № 4; 24.09.2012р. № 24; 09.01.2013р. № 21; 15.04.2013р. № 25; 13.06.2013р. № 33; 26.12.2013р. № 26; 17.01.2014р. № 100; 04.02.2014р. № 16, укладених між позивачем та відповідачем, позивачем було перераховано кошти, повернення яких є предметом позову у даній справі.

Аналізуючи зміст п. 7.6 вище перелічених договорів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п.7.6 зазначених договорів сторони погодили відповідальність позивача: у разі порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, внаслідок яких податковими органами за результатами проведених перевірок було зменшено відповідачу заявлену до відшкодування суму ПДВ, позивач зобов'язався протягом 10 робочих днів з дня отримання від відповідача повідомлення про таке зменшення, перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі суми, на яку було зменшено ПДВ, заявлений до відшкодування.

Таким чином, для виникнення у відповідача права, а у позивача обовязку компенсації відшкодування податку на додану вартість за зобовязаннями відповідача, сторони погодили наявність певних юридичних фактів, а саме:

- порушення позивачем вимог Податкового кодексу України;

- проведення податковим органом перевірки;

- зменшення податковим органом заявленої відповідачем до відшкодування суми податку на додану вартість за результатами проведеної перевірки та внаслідок порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Із матеріалів справи та пояснень відповідача судом вбачається, що саме відповідач добровільно відмовився від права на отримання відшкодування з податку на додану вартість, подавши до податкового органу 09.09.2014р. уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку із виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно до якого відповідач виключив із податкового кредиту спірну суму. В той час, як п. 7.6 договорів сторони передбачили як умову відповідальності позивача зменшення саме податковим органом заявленої відповідачем до відшкодування суми податку на додану вартість.

Крім того, доказів того, що з боку позивача було порушення вимог Податкового кодексу України, що є обовязковою умовою відповідальності позивача та його обовязку із компенсації податку на додану вартість згідно із п. 7.6 договорів, суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Окрім цього, як вже було встановлено судом, дії податкового органу при проведенні зустрічної перевірки позивача, результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014р. № 327/08-29-22-1308/23852237, щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014р., судом було визнано протиправними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав перерахування позивачем коштів, повернення яких є предметом позову у даній справі, оскільки судом не встановлено існування юридичних фактів, що сторони передбачили у п. 7.6 договорів, для наявності у відповідача права вимагати, а у позивача обовязку компенсувати суму зменшеного податку на додану вартість за зобовязаннями відповідача, а саме: порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та зменшення саме податковим органом заявленої відповідачем до відшкодування суми податку на додану вартість за результатами проведеної перевірки та внаслідок порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача права вимагати, а у позивача обовязку компенсувати суму податку на додану вартість за зобовязаннями відповідача за лютий 2014р. в розмірі 103 606,00грн., відповідно до п 7.6 договорів поставки від: 20.08.2012р. № 28; 04.09.2012р. № 4; 24.09.2012р. № 24; 09.01.2013р. № 21; 15.04.2013р. № 25; 13.06.2013р. № 33; 26.12.2013р. № 26; 17.01.2014р. № 100; 04.02.2014р. № 16, укладених між позивачем та відповідачем та, відповідно, безпідставність перерахування позивачем на рахунок відповідача цих коштів, оскільки судом встановлена відсутність правових підстав для цього.

Що стосується заперечень відповідача в частині того, що позивач, сплативши кошти за пропозицією відповідача фактично прийняв оферту відповідача та таким чином вчинив дію на підтвердження його вільної згоди на повернення відповідачу податку на додану вартість, уклавши при цьому новий правочин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Листом № 10-1505 від 03.09.2014р. відповідач запропонував позивачу відшкодувати підприємству відповідача суму не отриманого бюджетного відшкодування в розмірі 103 606,00грн., посилаючись на п.7.6 договорів про закупівлю продукції від: 20.08.2012р. № 28; 04.09.2012р. № 4; 24.09.2012р. № 24; 09.01.2013р. № 21; 15.04.2013р. № 25; 13.06.2013р. № 33; 26.12.2013р. № 26; 17.01.2014р. № 100; 04.02.2014р. № 16.

Аналізуючи зміст даного листа, судом не вбачається, що це є пропозиція відповідача укласти новий правочин, оскільки останній посилається саме на умови (п.7.6.) укладених раніше з позивачем договорів про закупівлю продукції, що в свою чергу спростовує заперечення відповідача про укладання нового правочину по добровільному відшкодуванню позивачем суми податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що навіть у своїх письмових запереченнях на позов відповідач, в обґрунтування свого права на отримання від позивача суми податку на додану вартість, також посилається на п.7.6 укладених між сторонами договорів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 1212 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Турбоатом", (61037, м. Харків, пр. Московський, 199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент", (49017, м. Дніпропетровськ, пр. Сергія Нігояна, 52) - 103 606,00грн. безпідставно набутих грошових коштів, 1 554,09грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3