ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р.Справа № 20/17-1134-2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_1,

від Міністерства оборони України: ОСОБА_2,

від Південного управління капітального будівництва МОУ: ОСОБА_3,

від відповідача: ОСОБА_4,

від 3-ї особи: не з'явився,

від відділу ДВС: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу господарського суду Одеської області від 16.03.2016р.

за скаргою Одеської міської ради

на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в порядку ст.121-2 ГПК України

у справі №20/17-1134-2011

за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України

до Одеської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління державного казначейства України в м. Одесі

про стягнення 123006,07 грн.,

встановив:

Перший заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернувся з позовом до Одеської міської ради про стягнення 123006,07 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.05.2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2011р. рішення господарського суду Одеської області від 23.05.2011р. скасовано, позов задоволено, стягнуто з Одеської міської ради на користь Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України грошові кошти в сумі 123006,07 грн. та 1845,09 грн. державного мита, в тому числі за апеляційне провадження, а також 236 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Доручено господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

04.07.2011 р. на примусове виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 23.06.2011 року видані відповідні накази.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 04.11.2011р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернулося до господарського суду зі скаргою на дії ДВС, в якій просило поновити строк на оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.11.2011р., визнати незаконними дії державного виконавця примусового виконання рішень ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.11.2011р., зобов'язати відділ примусового виконання рішень ДВС прийняти наказ господарського суду Одеської області від 04.07.2011р. у справі №20/17-1134-20111 до виконання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.04.2012 р. скаргу Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного районного управління юстиції в Одеській області задоволено частково, визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції в Одеській області від 04.11.2011р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, в задоволенні решти скарги відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2012р., яку постановою Вищого господарського суду від 07.08.2012р. залишено без змін, ухвалу господарського суду Одеської області від 04.04.2012р. скасовано, скаргу Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного районного управління юстиції в Одеській області задоволено частково, визнано дії відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області, які виявилися у винесенні постанови про повернення наказу від 04.07.2011р. №20/17-1134-20111 без виконання, неправомірними, визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області від 04.11.2011р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, в задоволенні решти скарги відмовлено.

20.03.2013р. ухвалою господарського суду Одеської області видано Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України дублікат наказу від 04.07.2011р. у даній справі про стягнення з Одеської міської ради на користь Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України грошових коштів в сумі 123006,07грн.

11.09.2015р. відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 04.07.2011р. №20/17-1134-20111.

Одеська міська рада звернулася до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області в порядку ст.121-2 ГПК України та просила суд скасувати постанову відділу ДВС від 11.09.2015р. про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 04.07.2011р. №20/17-1134-20111.

В обґрунтування доводів, викладених в скарзі, відповідач вказав на те, що оскаржувана постанова ДВС винесена з порушенням норм чинного законодавства, так як наказ суду повернуто стягувачеві 04.11.2011р., отже, строк для його пред'явлення до виконання, що був перерваний, відраховується з 04.11.2011р. А тому строк, протягом якого стягувач міг повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, закінчився в листопаді 2012р. у зв'язку з чим у державного виконавця не було правових підстав поновлювати виконавче провадження з примусового виконання наказу від 04.07.2011р. так як строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання вже закінчився.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2016р. у задоволенні скарги відповідача на дії ДВС відмовлено з посиланням на те, що здійснення органом ДВС виконавчих дій щодо відновлення виконавчого провадження з порушенням строків, визначених ст.51 ЗУ "Про виконавче провадження", не може вважатися пропущенням строків пред'явлення наказу до виконання стягувачем, оскільки стягувачем було пред'явлено наказ до виконання ще в 2011р., отже цією дією перервано строк пред'явлення наказу до виконання, та, з огляду на те, що судом визнано недійсною постанову органу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві, не можна вважати, що строк пред'явлення наказу до виконання після переривання було встановлено з дня повернення стягувачеві наказу.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив ухвалу про відмову в задоволенні скарги Одеської міської ради скасувати, скаргу відповідача на дії ДВС задовольнити, скасувати постанову відділу ДВС від 11.09.2015р. про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 04.07.2011р. №20/17-1134-20111.

В обґрунтування доводів вкладених в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що оскільки наказ господарського суду Одеської області від 04.07.2011р. №20/17-1134-20111 було повернуто 04.11.2011р. на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження", то перебіг строку його пред'явлення до виконання відраховується з 04.11.2011р. Таким чином строк пред'явлення до виконання зазначеного наказу сплинув у листопаді 2012р.

Представники Управління державного казначейства України в м. Одесі та ДВС в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України Про виконавче провадження).

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ,

07.04.2011р. на виконання рішення господарського суду Одеської області по справі №20/17-1134-2011 був виданий відповідний наказ.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Наказ господарського суду Одеської області від 12.08.2011р. у справі №20/17-1134-2011 був предявлений до виконання до ДВС.

Проте, в ході проведення виконавчих дій відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" вказаний наказ суду про стягнення з Одеської міської ради на користь Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України грошові кошти в сумі 123006,07грн. повернуто стягувачу (згідно постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.11.2011р. ВП №28145731).

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2012р., яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.08.2012р., визнано неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеської області, які виявились у винесенні постанови про повернення без виконання наказу №20/17-1134-2011, виданого 04.07.2011р. господарським судом Одеської області. Постанову відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області від 04.11.2011р. ВП №28145731 про повернення виконавчого документа стягувачеві визнано недійсною.

Частиною 1 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 11.09.2015р., на виконання вищевказаної постанови Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2012р., було відновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу від 04.07.2011р. №20/17-1134-2011.

Згідно з п.1 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Проте, для відновлення виконавчого провадження, про яке йдеться в даній скарзі на дії ДВС, законодавство не ставить за умову надання стягувачем заяви. Достатньою умовою, згідно зі ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" для відновлення виконавчого провадження за даних обставин є факт визнання судом незаконною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Необхідність збереження гарантій доступу до правосуддя і реалізації права на справедливий судовий розгляд передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 55, 124, 129 Конституції України, та є однією із основних ознак демократичного суспільства, фундаментальним принципом Європейського Союзу та Ради Європи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції, не впливають на остаточний висновок.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 105, 106 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 16.03.2016р. за скаргою Одеської міської ради на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в порядку ст.121-2 ГПК України у справі №20/17-1134-2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26.04.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя В.Б. Туренко