КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа№ 910/1941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Артюхова Д.С.

представників сторін:

від позивача - Любченко О.М., голова комісії з припинення;

Аніщенко В.П., дов. № 114/01-1 від 09.11.2015 р.;

Бернацький П.Й., дов. б/н від 11.04.2016 р.;

Яцко В.В., дов. б/н від 17.01.2014 р.;

Горбенко К.О., дов. б/н від 17.01.2014 р.;

від відповідача-1 - Архіпов О.Ю., дов. № 04/07-16 від 04.04.2016 р.;

від відповідача-2 - не з'явилися;

від третіх осіб 1-4, 6-64 - не з'явилися;

від третьої особи 5 - ОСОБА_8 особисто;

від прокуратури - Греськів І.І., посв. № 041072 від 03.02.2016 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.01.2016 року

у справі № 910/1941/14 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД»;

2. Приватного акціонерного товариства «Міжнародна

інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Державна реєстраційна служба України (третя особа 1);

2. Департамент будівництва та житлового забезпечення

виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської

державної адміністрації) (третя особа 2);

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: 1. ОСОБА_10 (третя особа 3);

2. ОСОБА_11 (третя особа 4);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_8 (третя особа 5), ОСОБА_12 (третя особа 6), ОСОБА_13 (третя особа 7), ОСОБА_14 (третя особа 8), ОСОБА_15 (третя особа 9), ОСОБА_16 (третя особа 10), ОСОБА_17 (третя особа 11) ОСОБА_18 (третя особа 12), ОСОБА_19 (третя особа 13), ОСОБА_20 (третя особа 14), ОСОБА_21 (третя особа 15), ОСОБА_22 (третя особа 16), ОСОБА_23 (третя особа 17), ОСОБА_24 (третя особа 18), ОСОБА_25 (третя особа 19), ОСОБА_26 (третя особа 20), ОСОБА_27 (третя особа 21), ОСОБА_28 (третя особа 22), ОСОБА_29 (третя особа 23), ОСОБА_30 (третя особа 24), ОСОБА_31 (третя особа 25), ОСОБА_32 (третя особа 26), ОСОБА_33 (третя особа 27), ОСОБА_34 (третя особа 28), ОСОБА_35 (третя особа 29), ОСОБА_36 (третя особа 30), ОСОБА_37 (третя особа 31), ОСОБА_38 (третя особа 32), ОСОБА_39 (третя особа 33), ОСОБА_40 (третя особа 34), ОСОБА_41 (третя особа 35), ОСОБА_42 (третя особа 36), ОСОБА_43 (третя особа 37), ОСОБА_44 (третя особа 38), ОСОБА_45 (третя особа 39), ОСОБА_46 (третя особа 40), ОСОБА_47 (третя особа 41), ОСОБА_48 (третя особа 42), ОСОБА_49 (третя особа 43), ОСОБА_50 (третя особа 44), ОСОБА_49 (третя особа 45), ОСОБА_51 (третя особа 46), ОСОБА_52 (третя особа 47), ОСОБА_53 (третя особа 48), ОСОБА_54 (третя особа 49), ОСОБА_55 50), ОСОБА_56 (третя особа 51), ОСОБА_57 (третя особа 52), ОСОБА_58 (третя особа 53), ОСОБА_59 (третя особа 54), ОСОБА_60 (третя особа 55), ОСОБА_61 (третя особа 56), ОСОБА_62 (третя особа 57), ОСОБА_63 (третя особа 58), ОСОБА_64 (третя особа 59), ОСОБА_65 (третя особа 60), ОСОБА_66 (третя особа 61), ОСОБА_67 (третя особа 62), ОСОБА_68 (третя особа 63), ОСОБА_69 (третя особа 64).

за участю прокуратури міста Києва

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» та Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» про:

- визнання недійсним інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року та усіх додатків до нього з моменту укладання;

- визнання недійсною передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» майнових прав на об'єкти нерухомості відповідно до актів прийому-передачі майнових прав від 03.07.2013 року, що підписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на виконання умов інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року;

- визнання довіреності від 12.06.2013 року недійсною в частині уповноваження Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року інвестиційних договорів.

В обґрунтування позовних вимог Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» посилається на невідповідність спірного інвестиційного договору, укладеного між відповідачами, вимогам чинного законодавства, зокрема положенням ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», якою встановлено порядок інвестування та фінансування будівництва, відповідно до якого інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта житлового будівництва. Спірний договір, всупереч вимог ст. Закону України «Про інвестиційну діяльність», не передбачає встановленого порядку інвестування та фінансування будівництва житлового об'єкта.

Також зазначено, що при укладенні спірного договору, Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» розпорядилося майновими правами на квартири, які належали Українській студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» відповідно до підписаного між нею та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , передавши вказані квартири на підставі спірного інвестиційного договору Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД».

З огляду на вказане, Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» вважає, що недотримання вимог законодавства при укладенні договору інвестування тягне за собою недійсність спірного договору на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

Вимога Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» щодо визнання недійсною довіреності від 12.06.2013 року в частині уповноваження Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року інвестиційних договорів, обґрунтовується відсутністю у Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» повноважень щодо укладення інвестиційних договорів та, відповідно, неможливістю делегування вказаних повноважень на підставі довіреності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» заперечувало проти позову, у зв'язку з тим, що на момент укладення оспорюваного інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року адміністративно-житловий комплекс по АДРЕСА_1 було здано в експлуатацію, квартири та нежитлові приміщення у ньому складали окремі об'єкти нерухомого майна, у зв'язку з чим застосування механізму інвестування будівництва житла, встановленого ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» не було обов'язковим для сторін договору.

Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» проти позову заперечувало, оскільки вимоги Закону України «Про інвестиційну діяльність» не були обов'язковими для сторін інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, через те, що на момент його укладення житловий комплекс по АДРЕСА_1 був зданий в експлуатацію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 року у справі № 910/1941/14 визнано недійсним інвестиційний договір № 1 від 17.06.2013 року разом з усіма додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», з моменту укладання; визнано недійсною передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» майнових прав на об'єкти нерухомості відповідно до актів прийому-передачі майнових прав від 03.07.2013 року, підписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на виконання умов інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року; визнано довіреність № б/н від 12.06.2013 року недійсною в частині уповноваження Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року інвестиційних договорів; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» на користь Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.; присуджено до стягнення з ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на користь Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 року у справі № 910/1941/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.07.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 року у справі № 910/1941/14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсною довіреність від 12.06.2013 року в частині уповноваження ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року інвестиційних договорів. Визнано недійсним інвестиційний договір № 1 від 17.06.2013 року, укладений між ТОВ «Сілтек ЛТД» та ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та додатки до нього з моменту укладання. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.09.2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання частково недійсною довіреності від 12.06.2013 року та визнання недійсним інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, а справу в цій частині передано на нових розгляд до суду першої інстанції. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/1941/14 позов задоволено. Визнано недійсним інвестиційний договір № 1 від 17.06.2013 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» та Приватним акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та додатки до нього з моменту укладання. Визнано недійсною довіреність від 12.06.2013 р. в частині уповноваження Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 р. інвестиційних договорів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/1941/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено до розгляду на 28.03.2016 року.

25.03.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» надійшли:

- письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач-1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

- клопотання про скасування заходів до забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартири та нежитлові приміщення згідно переліку, які вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 року у справі № 910/1352/14

25.03.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року розгляд справи відкладено на 13.04.2016 року.

12.04.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від прокуратури міста Києва надійшло письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

12.04.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» надійшли два додаткових письмових заперечення на апеляційну скаргу, в яких представники позивача просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також, в одному із заперечень, висувається вимога до суду відмовити апелянту в прийнятті додаткових документів (копія Додаткової угоди № 2 від 20.05.2015 року до Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року та копії Додатку № 1 до Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року), повернути зазначені документи апелянту та не враховувати їх при вирішенні спору.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі №910/1941/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_8 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі №910/1941/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник прокуратури у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники Приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та третіх осіб 1-4, 6-64 у судові засідання не з'явилися, будь-яких клопотань з цього приводу суду не надавали, про дату та час розгляду справи сторонам було направлено відповідні ухвали.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвали Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року про прийняття апеляційної скарги до провадження та від 28.03.2016 року про відкладення розгляду справи надсилались сторонам за адресами вказаними у апеляційній скарзі.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі відсутніх представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.01.2004 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (далі - оператор, відповідач-2, ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс») та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - позивач, Укртелефільм) був укладений Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи (далі - Договір про спільну діяльність від 30.01.2004 року).

За умовами Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року сторони зобов'язались діяти з метою: забезпечення спільного інвестування та залучення коштів та здійснення спільного будівництва Об'єкту Інвестування - адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом, що розташований у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 та отримання прибутку для його учасників.

29.05.2004 року між ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» та Укртелефільм укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, за якою під об'єктом інвестування розуміється адміністративно-житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 1, 45 га у м. Києві по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, предметом зазначеного Договору є забезпечення спільного інвестування та залучення коштів щодо об'єкту інвестування, здійснення спільного будівництва об'єкту інвестування, ведення спільної господарської діяльності по продажу та іншій реалізації приміщень об'єкту інвестування та отримання прибутку для його учасників.

Отже, предметом спільної діяльності, визначеної сторонами, не передбачалось передачу прав власності на квартири та нежитлові приміщення сторонам Договору про спільну діяльність.

Як передбачено п. 2.2 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, у редакції Додаткової угоди № 1 від 29.05.2004 року, внески до спільної діяльності визначають розподіл часток спільної власності між учасниками в наступній пропорції: Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - 13,5 %; ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» - 86,5 %.

Згідно з п. 2.1 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, у редакції Додаткової угоди № 1 від 29.05.2004 року, Учасники погоджуються здійснити внески до спільної діяльності за погодженням Сторін у наступній пропорції: «Укртелефільм» - 13,5 % та Оператор (ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс») - 86,5 %.

Положеннями п. 2.2 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, у редакції Додаткової угоди № 1 від 29.05.2004 року, внески до спільної діяльності визначають розподіл часток спільної власності між Учасниками у наступній пропорції: «Укртелефільм» - 13,5 % та Оператор (ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс») - 86,5 %.

Визначенням основних термінів Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року встановлено, що під «внеском (внесками)» розуміються будь-які кошти, матеріальні і нематеріальні активи, що передаються на окремий баланс спільної діяльності, згідно умов Договору про спільну діяльність, а також послуги у вигляді трудового вкладу в спільну діяльність.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що сторони здійснили свої внески до спільної діяльності та передали їх на окремий баланс спільної діяльності та відповідно набули прав на відповідні частки спільної власності між учасниками в наступній пропорції: Укртелефільм - 13,5 %; ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» - 86,5 %. Проте є докази введення в експлуатацію об'єкта будівництва.

Пунктом 13.4 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, у редакції Додаткової угоди від 07.06.2005 року, передбачено, що кожна сторона має право передавати майнові права на свою частку в спільному майні для залучення фінансових (кредитних) ресурсів.

11.10.2005 року між Укртелефільм та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» укладено Додаток 4 до Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, в якому сторони визначили перелік спільної власності, а саме житлових та нежитлових приміщень, які передаються у власність Укртелефільм та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» відповідно з умовами Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, із зазначенням номерів квартир, їх площ, а також площ нежитлових приміщень. У вказаному додатку сторони встановили, що обов'язки виконані у повному обсязі та належним чином, сторони претензій не мають, а остаточний розподіл площ між сторонами буде здійснено після реєстрації акта здачі об'єкта в ДАБК.

24.02.2009 року між Укртелефільм та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» підписано Акт розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, яким сторонами погоджено новий розподіл житлових та нежитлових площ, які переходять у власність позивача та відповідача-2.

12.06.2013 року Укртелефільм в особі виконуючого обов'язки генерального директора Петренка Віктора Михайловича видав довіреність, якою уповноважено ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» (оператор) вчиняти дії, що передбачені Договором про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року, зокрема, укладати від імені учасників договори, що стосуються будівельних робіт, інвестиційні договори, договори на придбання товарів, робіт, послуг та додаткові угоди до них для задоволення потреб спільної діяльності за договором, а також за власний рахунок здійснювати розрахунки за вказаними договорами.

17.06.2013 року між ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» (далі - відповідач-1, ТОВ «Сілтек ЛТД») укладено Інвестиційний договір № 1 (далі - Інвестиційний договір № 1 від 17.06.2013 року).

За умовами Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, ТОВ «Сілтек ЛТД» інвестує грошові кошти в об'єкт інвестування - майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в м. Києві по АДРЕСА_1, а ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» зобов'язується прийняти від інвестора інвестиційний внесок в порядку та на умовах, визначених цим договором, та передати інвестору у власність об'єкт інвестування.

Відповідно до п. 1.2 Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року під об'єктом інвестування сторони розуміють майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в м. Києві по АДРЕСА_1.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.4 Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, об'єкт інвестування передається відповідачем-2 відповідачу-1 шляхом підписання актів прийому-передачі майнових прав. Право власності на об'єкт інвестування переходить від відповідача-2 до відповідача-1 після підписання вказаного акту. Оформлення права власності інвестора на об'єкт інвестування завершується видачею органами реєстраційної служби України свідоцтва про право власності на це майно, як на об'єкт нерухомого майна, на підставі цього договору та акту прийому-передачі.

ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» та ТОВ «Сілтек ЛТД» укладені Додатки № 1 та № 2 до Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, якими визначено номери квартир, секції, поверхи, кількість кімнат, площа, вартість житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в м. Києві, по АДРЕСА_1, які є об'єктом інвестування згідно з ст. 1 договору та майнові права на які передаються ТОВ «Сілтек ЛТД».

26.06.2013 року між ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» та Укртелефільм складено та підписано порівняльну відомість, оскільки було змінено техніко-економічні показники адміністративно-житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку зі зміною нумерації та площі квартир відповідно до технічних паспортів бюро технічної інвентаризації.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, погодився з доводами Укртелефільм, що відповідно до Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, у Дніпровському районі м. Києва від 11.10.2005 року, Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, у Дніпровському районі м. Києва від 24.02.2009 року, Порівняльної відомості від 26.06.2013 року учасниками Договору про спільну діяльністю від 30.01.2004 року було розподілено майнові права на об'єкти нерухомості, право спільної часткової власності відповідно до ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України припинене, а отже ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» без належних правових підстав відчужила майнові права, що належать позивачу.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками, оскільки вони зроблені усупереч норм матеріального права.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Спільна діяльність учасників передбачає здійснення дій із внесення вкладів та виконання обов'язків, які випливають з укладеного договору.

Спільне майно товариства утворюється шляхом внесення вкладів учасників, а також за рахунок майна, отриманого в результаті спільної діяльності.

Згідно зі ст. 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Для майнових вкладів учасників договору, а також майна, яке буде створене (придбане) внаслідок їхньої спільної діяльності, встановлюється правовий режим спільної часткової власності.

У праві власності на спільне майно кожен з учасників має частку, величина якої відповідає розміру його вкладу, якщо інше не передбачено договором.

Поділ майна, що є у спільній частковій власності учасників простого товариства, і спільних прав вимоги, які виникли в них, здійснюється в порядку, установленому Цивільним кодексом України.

Положеннями п. 2.6 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року сторони визначили, що майно та грошові кошти, внесені учасниками, а також майно та грошові кошти, створені, одержані або придбані в процесі спільної діяльності, складають їх спільну часткову власність. Учасники не мають права розпоряджатися своєю часткою в спільному майні без згоди один одного до моменту розподілу спільного майна.

Пунктом 5.2.9 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року визначено, що Укртелефільм зобов'язаний протягом 5 днів після реєстрації в ДАБК акта здачі об'єкта інвестування в експлуатацію, підписати акт розподілу житлової та нежитлової площі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 5.3.5 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, визначено кореспондуючий обов'язок ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» підписати акт розподілу житлової та нежитлової площі.

Відповідно до п. 17.2 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року вказується, що в разі прийняття рішень, які ведуть до припинення дії договору, учасники розглядають питання про стан кредиторської заборгованості і порядок її покриття і створюють ліквідаційну комісію для проведення ліквідації спільної діяльності. В разі відсутності або повного покриття кредиторської заборгованості, після закінчення тримісячного терміну після прийняття рішень, які ведуть до припинення дії договору він (договір) вважається таким, що припинив свою дію, і учасники на протязі наступних 6 місяців проводять взаєморозрахунки щодо розподілу прибутку і розподілу спільного майна.

За таких обставин, єдиною підставою для поділу спільного майна та розподілу прибутку між учасниками спільної діяльності визначено прийняття рішень, які ведуть до припинення дії Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року.

23.04.2012 року Адміністративно-житловий комплекс з підземним паркінгом в Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1, був зданий в експлуатацію, що підтверджується відповідним сертифікатом про готовність об'єкта до експлуатації. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження розподілу учасниками спільної часткової власності після прийняття адміністративно-житлового комплексу в експлуатацію. Відповідно майнові права на об'єкти нерухомого майна на час укладення спірного Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року перебували у спільній частковій власності учасників Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року.

З огляду на зазначене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що сторони за Договором про спільну діяльність від 30.01.2004 року, шляхом підписання Акту від 11.10.2005 року та Акту розподілу квартир від 24.02.2009 року здійснили поділ спільного часткового майна, створеного за результатами спільної діяльності (майнових прав на житлові та нежитлові приміщення адміністративно-житлового комплексу), набувши при цьому права власності, кожен на свою частку, згідно пропорції, визначеної договором, оскільки на момент підписання акту від 11.10.2005 року та акту розподілу квартир від 24.02.2009 року адміністративно-житловий комплекс з підземним паркінгом в Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 не був взагалі збудований та введений в експлуатацію, а будівництво та введення в експлуатацію адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом в Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 здійснювалось в період з 30.01.2004 року по 23.04.2012 року Оператором - ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» на підставі Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року.

Крім того, як вказувалось вище Акт розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, у Дніпровському районі м. Києва від 11.10.2005 року було змінено актом від 24.02.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частина 1 ст. 367 Цивільного кодексу України визначає, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 367 Цивільного кодексу України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 Цивільного кодексу України).

Правова природа Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, у Дніпровському районі м. Києва від 24.02.2009 року та Порівняльної відомості від 26.06.2013 року, на які посилається Укртелефільм, обґрунтовуючи свої вимоги, досліджувалась зокрема в судових рішеннях, прийнятих за результатами розгляду справи № 910/4784/14 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Мітех» до Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм», ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» про визнання недійсними з моменту вчинення Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 від 24.02.2009 року та Порівняльної відомості від 26.06.2013 року.

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року у справі № 910/4784/14, з висновками якої погодився Вищий господарський суд України у постанові від 19.03.2015 року, вказується, що за своєю правовою природою підписані сторонами Акт розподілу та Порівнювальна відомість не являються договором про виділ у натурі частки з спільного нерухомого майна, оскільки договір про виділ частки має своїм наслідком припинення права спільної часткової власності тільки для того учасника, який реалізував своє право на виділ. Підписуючи Акт розподілу та Порівнювальну відомість, сторони фактично лише уточнили частки кожної з них у спірній сумісній власності, тобто вказаними правочинами не відбувся розподіл спільної часткової власності, а відтак, такі правочини не можуть вважатися правочинами розподілу майна, яке перебуває у спільній частковій власності, і застосування до них положень ст.364 ЦК України не є вірним.

З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про те, що ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» розпорядилось майновими правами на об'єкти нерухомості, які фактично йому не належать та за відсутності повноважень щодо такого розпорядження, наданих Укртелефільмом, не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи, оскільки на час укладення спірного Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року майнові права на об'єкти нерухомого майна перебували у спільній частковій власності учасників Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року та не були розподілені між ними.

Колегія суддів, враховуючи вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 24.09.2015 року у справі № 910/1941/14, щодо правового статусу нерухомого майна, майнові права на яке стали предметом оспорюваного Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, додатку № 2 до Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року та актів прийому-передачі майнових прав ТОВ «Сілтек ЛТД» набуло право власності на майнові права на нежитлові приміщення №№ 643, 644, 645, 649, 651, 652, 653, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в Дніпровському районі міста Києва по АДРЕСА_1.

В той же час, як вбачається із договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року, Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 у Дніпровському районі міста Києва, від 24.02.2009 року, порівняльної відомості від 26.06.2013 року, що були підписані між Укртелефільм та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» нежитлові приміщення №№ 643, 644, 645, 649, 651, 652, 653, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом у Дніпровському районі міста Києва по АДРЕСА_1 на користь Укртелефільм не розподілялись.

Отже, твердження позивача, що ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» розпорядилось майновими правами на об'єкти нерухомості, які фактично йому не належать та за відсутності повноважень щодо такого розпорядження, наданих Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи. На час укладення спірного інвестиційного договору майнові права на об'єкти нерухомого майна перебували у спільній частковій власності учасників Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року та не були розподілені між ними, як стверджує позивач.

Статтею 111-12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вказівки, які містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України від 31.07.2014 року у справі № 910/1941/14 колегія касаційної інстанції зазначала про те, що висновок судів про визнання недійсним договору за позовом особи, яка вважає себе власником майнових прав на об'єкти нерухомості і яка не є стороною такого договору є передчасним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадку та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як передбачено ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 Цивільного кодексу України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 04.12.2012 року у справі № 3-55гс12 та від 11.12.2012 року у справі № 3-65гс12.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ст.215 Цивільного кодексу України особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Матеріалами справи встановлено, що Укртелефільм не був стороною Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, укладеного між ТОВ «Сілтек ЛТД» та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс». Крім цього, позовні вимоги Укртелефільм обґрунтує тим, що ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» розпорядилося майновими правами на квартири, які належали Укртелефільм відповідно до підписаного між нею та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» Акту розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1, передавши вказані квартири на підставі спірного Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року ТОВ «Сілтек ЛТД».

Наведене свідчить, що не будучи учасником Інвестиційного договору № 1 від 17.06.2013 року, укладеного щодо майнових прав на об'єкти нерухомості ТОВ «Сілтек ЛТД» та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс», Укртелефільм не перебуває з ними в зобов'язальних правовідносинах і обраний ним зобов'язальний спосіб захисту - визнання договору недійсним, спірних правовідносин не регулює.

Крім того, ТОВ «Сілтек ЛТД» та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» був виконаний Інвестиційний договір № 1 від 17.06.2013 року.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував зазначеного вище та дійшов передчасного висновку про визнання недійсним спірного Інвестиційного договору від 17.06.2013 року за позовом особи, яка вважає себе власником майнових прав на об'єкти нерухомості і не є стороною такого договору.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 12.06.2013 року, виданої Укртелефільмом, в частині уповноваження ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 30.01.2004 року інвестиційних договорів колегія зазначає наступне.

Довіреність є підставою для представництва і ґрунтується на односторонньому волевиявленні особи, яку представляють і за своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином. При цьому правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На довіреність як правочин поширюються загальні вимоги закону щодо правочинів та вона (довіреність) має своїм призначенням встановлення зовнішніх відносин представника, отже довіреність як правочин вчиняється довірителем перед представником, але спрямована також щодо третіх осіб, з якими представнику належить вчинити правочини, та правові наслідки вчиненого представником правочину для довірителя відбуваються незалежно від того, чи була ознайомлена третя особа з довіреністю при вчиненні правочину за участі представника, чи ні.

Статтею 246 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент видачі довіреності) встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

За приписами ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, угода визнається недійсною у разі коли вона суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Звертаючись з позовом за наведених вище підстав позивачу необхідно довести суперечність чинному законодавству здійсненого волевиявлення учасників (за змістом чи за суб'єктним складом цього волевиявлення).

Частиною 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України визначено, що під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України у відносинах з третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками.

Пунктом 2.1 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року визначено, що під оператором розуміється Закрите акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (ПрАТ «МІК» «Інтерінвестсервіс»), яке здійснює керівництво спільною діяльністю і організує ведення спільних справ учасників.

Відповідно до п. 9.5 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року оператор, належним чином уповноважений іншим учасником, організовує та керує операціями та є представником всіх учасників перед третіми особами.

Положеннями п.п. 8.1, 8.2, 8.3 Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року передбачено, що залучення грошових коштів від третіх осіб на ведення будівництва об'єкту інвестування здійснює Оператор - ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» (ПрАТ «МІК» «Інтерінвестсервіс»), який за власним вибором визначає доцільність умов такого залучення. Продаж та інша реалізація приміщень об'єкту інвестування здійснюється Оператором за довіреностями і за дорученням від іншого Учасника. Продаж та інша реалізація приміщень об'єкту інвестування встановлюється, здійснюється за цінами, що встановлюються договорами, які укладаються Оператором.

Спірна довіреність від 12.02.2013 року була видана Укртелефільм, як стороною Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року, для представництва ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» інтересів учасників Договору про спільну діяльність перед третіми особами. Зокрема, відповідача-2 було уповноважено на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність договорів, що стосуються будівельних робіт, інвестиційних договорів, договорів на придбання товарів, робіт, послуг та додаткових угод для них для задоволення потреб спільної діяльності за договором, а також за власний рахунок здійснювати розрахунки за вказаними договорами.

Спірна довіреність видана за підписом Петренка Віктора Михайловича, який з 15.11.2012 року являвся керівником позивача, що уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами. Обмеження щодо представництва від імені юридичної особи у Петренка В.М. були відсутні.

Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» не доведено невідповідність спірної довіреності вимогам цивільного законодавства. Під час судового розгляду встановлено, що спірна довіреність від 12.02.2013 року видана Укртелефільмом відповідно до вимог ст.ст. 244-246, ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України, підписана від імені позивача належною особою Петренком Віктором Михайловичем.

Таким чином, відсутня невідповідність спірної довіреності умовам Договору про спільну діяльність від 30.01.2004 року та відсутні порушення прав Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» у зв'язку з видачею такої довіреності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія довіреності від 09.07.2008 року, якою Укртелефільм уповноважував ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс», як оператора за Договором про спільну діяльність від 30.01.2004 року, представляти інтереси учасників спільної діяльності перед третіми особами та укладати будь-які та всі договори, в тому числі договори застави та іпотеки. Наведене також підтверджує ту обставину, що ПрАТ «МІК «Інтерінвестстервіс» здійснював представництво інтересів учасників спільної діяльності перед третіми особами на підставі довіреності, а у зв'язку з її закінченням та продовженням терміну дії договору про спільну діяльність йому була видана позивачем нова довіреність.

З огляду на зазначене вище, вимоги Укртелефільм про визнання недійсною довіреності від 12.02.2013 року в частині уповноваження ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» на укладення від імені учасників договору про спільну діяльність інвестиційних договорів задоволенню не підлягають.

ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» перед укладенням Інвестиційного договору від 17.06.2013 року були представлені ТОВ «Сілтек ЛТД» документи про наявність повноважень на укладення відповідних договорів, зокрема, це Договір про спільну діяльність від 30.01.2004 року, довіреність від 12.06.2013 року видана Укртелефільм на представлення інтересів учасників Договору про спільну діяльність перед третіми особами. ТОВ «Сілтек ЛТД» про поділ спільної часткової власності між учасниками Договору про спільну діяльність на підставі акту розподілу квартир від 24.02.2009 року чи будь-якого іншого документу ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» не повідомлялось. Доказів іншого суду не надано.

Частиною третьою ст.1135 ЦК України визначено, що у відносинах із третіми особами учасники не можуть посилатися на обмеження прав учасника, який вчинив правочин, щодо ведення спільних справ учасників, крім випадків, коли вони доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень.

Таким чином, Укртелефільм позбавлений можливості посилатись на обмеження повноважень ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» щодо представництва перед третіми особами, зокрема, і щодо укладення інвестиційних договорів.

Крім того, ч. 4 ст. 1135 Цивільного кодексу України встановлено, що учасник, який вчинив від імені всіх учасників правочин, щодо якого його право на ведення спільних справ учасників було обмежене, або вчинив в інтересах усіх учасників правочин від свого імені, може вимагати відшкодування здійснених ним за свій рахунок витрат, якщо вчинення цього правочину було необхідним в інтересах усіх учасників. Учасники, яким внаслідок таких правочинів було завдано збитків, мають право вимагати їх відшкодування.

Судова колегія зазначає, що за правовою природою спільної діяльності порушення умов спільної діяльності, через неузгодженість дій учасників є підставою для відповідальності в межах самої спільної діяльності, навіть у випадках перевищення повноважень одним із учасників спільної діяльності та порушенням прав іншого учасника. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що особа, яка отримала відповідні права та обов'язки за таким правочином з учасником спільної діяльності, не може бути позбавлена таких прав на вимогу іншого учасника спільної діяльності, за винятком випадків, коли така вимога стосується раніше розподіленого або набутого у власність результату спільної діяльності таким учасником чи іншою особою або особа знала про обмеження таких повноважень учасника спільної діяльності.

Колегія суддів дійшла висновку, що між Укртелефільм та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» склалися правовідносини, що випливають із договору про спільну діяльність. У зв'язку з цим належним способом захисту порушеного права позивача є звернення з позовом до іншого учасника договору про відшкодування збитків, завданих правочином, що уклав інший учасник договору про спільну діяльність, а не визнання недійсним правочину, укладеного з третьою особою, що передбачено ч. 4 ст. 1135 Цивільного кодексу України.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання ТОВ «Сілтек ЛТД» про скасування заходів до забезпечення позову, вжитого ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 року у справі № 910/1352/14, шляхом накладення арешту на квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - №№ 3, 1, 25, 29, 65, 138, 172, 162, 235, 237, 291, 299, 308, 249, 281, 323, 359, 324, 332, 380, 396, 419, 427, 527, 69, 126, 170, 194 та нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - №№ 643, 644, 645, 649, 651, 652, 653, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання, оскільки арешт накладено не у даному спорі, а у справі № 910/1352/14, при цьому скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, в якій накладено арешт.

Стосовно клопотання Укртелефільм про витребування всіх додатків та додаткових угод до Інвестиційного договору від 17.06.2013 року, а також про витребування оригіналів Додаткових угод № 1 та № 2 до Інвестиційного договору від 17.06.2013 року, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки зазначені вимоги про витребування доказів не були предметом розгляду у суді першої інстанції. Крім того, зазначені в клопотанні докази не впливають на суть розгляду даного спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» в апеляційній скарзі, знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/1941/14 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» про скасування арешту на квартири за адресою: АДРЕСА_1 - №№ 3, 1, 25, 29, 65, 138, 172, 162, 235, 237, 291, 299, 308, 249, 281, 323, 359, 324, 332, 380, 396, 419, 427, 527, 69, 126, 170, 194 та нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - №№ 643, 644, 645, 649, 651, 652, 653, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 року у справі № 910/1352/14, - відмовити.

2. В задоволенні клопотання Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» про витребування доказів - відмовити.

3. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілтек ЛТД» задовольнити.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/1941/14 скасувати.

5. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

6. Матеріали справи № 910/1941/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.Ф. Синиця

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 18.04.2016 року.