КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа№ 9/056-09/6/4

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Ропій Л.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю

представників сторін : від позивача: Мальчик Т.Ю.

від відповідача 1: не з'явився.

від відповідача 2: Проніна Г.Т.

розглянувши

апеляційну скаргу Макарівського районного споживчого товариства

на рішення

господарського суду Київської області

від 14.01.2016 року

у справі № 9/056-09/6/4 (головуючий суддя - Щоткін О.В.;

судді: Конюх О.В., Бабкіна В.М.)

за позовом Макарівського районного споживчого товариства

до 1) Наливайківської сільської ради Київської області;

2) Макарівського сільського споживчого товариства

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Макарівське районне споживче товариство звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р., прийнятою колегією суддів у складі: головуючий - Баранець О.М., судді - Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.; апеляційну скаргу Макарівського районного споживчого товариства на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року у справі № 9/056-09/6/4 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження та призначено дату та час розгляду справи.

14.03.2016 р. представник відповідача 2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву про відвід суддів Калатай Н.Ф. та Сітайло Л.Г.

У судовому засіданні 15.03.2016 р. в даній заяві було відмовлено.

У тому ж засіданні суддями Калатай Н.Ф. та Сітайло Л.Г. було подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. заяву суддів Калатай Н.Ф. та Сітайло Л.Г. про самовідвід було задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/327/16 від 16.03.2016 р. справу № 9/056-09/6/4, у зв'язку із прийняттям заяви суддів Калатай Н.Ф. та Сітайло Л.Г. про самовідвід, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49., 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.03.2016 р. для розгляду справи № 9/056-09/6/4, за апеляційною скаргою Макарівського районного споживчого товариства на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року, змінено склад колегії суддів та сформовано для її розгляду колегію суддів у складі: головуючий - Баранець О.М., судді - Ропій Л.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 р., прийнятою колегією суддів у складі: головуючий - Баранець О.М., судді - Ропій Л.М.., Пашкіна С.А..; апеляційну скаргу Макарівського районного споживчого товариства на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року у справі № 9/056-09/6/4 прийнято до розгляду та порушити апеляційне провадження. озгляд справи призначено на 12.04.2016 року.

Представником позивача подано клопотання про витребування додаткових документів. Дане клопотання колегією суддів задоволено частково.

Представником відповідача 2 подано клопотання про витребування додаткових документів. Дане клопотання задоволено колегією суддів.

В судове засідання 12.04.2016 року представник відповідача 1 не з'явився. Розгляд справи відкладено на 26.04.2016 року. Зобов'язано позивача надати: оригінали (для огляду) та належним чином завірені копії (для залучення до матеріалів справи) доказів на підтвердження правонаступництва за Макарівською районною споживчою спілкою, а саме: документації на підставі, якої здійснювалась реорганізація Макарівської районної споживчої спілки в Макарівське районне споживче товариство, установчих документів Макарівського районного споживчого товариства, документів, що підтверджують припинення Макарівської районної споживчої спілки та актів прийому передачі колективного майна та передаточний (ліквідвційний баланс) з зазначенням правонаступництва.

Зобов'язано відповідача 1 та відповідача 2 надати: оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію (для залучення до матеріалів справи) рішення виконавчого комітету Наливайківської сільської ради № 22 від 29.08.2001, на підставі якого Макарівському сільському споживчому товариству було видано свідоцтво від 06.04.2002 про право власності на кафе "Вікторія".

В судове засідання 12.04.2016 року представник відповідача 1 не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача 1, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Макарівське сільське споживче товариство не виконало вимоги ухвали суду від 12.04.2016 року.

Колегія суддів вважає, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Клопотання Макарівського районного споживчого товариства про винесення окремої ухвали, відповідно до вимог ст. 90 ГПК України, щодо Макарівського сільського споживчого товариства відхиляється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Макарівське районне споживче товариство звернулось до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно - кафе "Вікторія" (в минулому господарський магазин), що розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області.

Зокрема позивач посилається на наступні правовстановлюючі документи, яких на його думку достатньо для визнання за ним права власності, а саме:

Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - господарського магазину, що розташований за адресою: вул. Леніна, с. Наливайківка, Макарівського р-ну, Київської області від 22 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Макарівської районної Ради народних депутатів № 265 від 22.12.1986 р.;

Акт передачі будівництва магазину господарських товарів в с. Наливайківка Макарівського району Київської області 1986 року с. Наливайківка;

Акт звірки фактичних затрат по будівництву госпмагу в с Наливайківка;

Кошторис затрат по будівництву магазину на 4 робочі місця в с. Наливайківка;

договір на будівництво магазину в с. Наливайківка Макарівського району від 18.06.1986 року.

Зважаючи на те, що вказане право не визнається Макарівським сільським споживчим товариством та Наливайківською сільською радою Київської області, що, на думку позивача, полягає в відмові ради оформити право власності за ним, позивач просить суд, з урахуванням вищеперелічених документів, визнати за ним право власності.

В свою чергу, у відзивах на позов, відповідач-2 заперечував всі викладені в позові обставини з приводу належності на праві власності кафе Макарівському РайСТ та зазначав, що на підставі рішення Наливайківської сільської ради від № 22 від 29.08.2001 року та Свідоцтва на право власності від 06.04.2002 року, спірний об'єкт належить на праві власності Макарівському сільському споживчому товариству.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За таких обставин, закон зобов'язує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобов'язаної особи - відповідача.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про наявність у особи права на спірне майно: права власності або іншого речового права, яке виникло з незаборонених законом підстав (ст. 328 ЦК України).

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України видно, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08.

Відповідно ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

На підтвердження факту права власності, Макарівське районне споживче товариство посилається на копію Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - господарського магазину, що розташований за адресою: вул. Леніна, с. Наливайківка, Макарівського р-ну, Київської області від 22 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Макарівської районної Ради народних депутатів № 265 від 22.12.1986 р.; копію Акту передачі будівництва магазину господарських товарів в с. Наливайківка Макарівського району Київської області 1986 року с. Наливайківка; копію Акту звірки фактичних затрат по будівництву госпмагу в с Наливайківка; копію Кошторису затрат по будівництву магазину на 4 робочі місця в с. Наливайківка; копію Договору на будівництво магазину в с. Наливайківка Макарівського району від 18.06.1986.

Позивач вважає, що спiрний об'єкт нерухомості належить Макарiвському районному споживчому товариству, як правонаступнику Макарівської районної спiлки споживчих товариств, на замовлення якої у 1986 р. було збудоване спiрне примiщення та яка була власником цього майна.

При цьому, позивач обґрунтовує правонаступництво п. 1.3 Статуту Макарiвського районного споживчого товариства.

Згiдно п. 1.3 примiрнику Статуту наданого позивачем він є правонаступником Макарівської районної спiлки споживчих товариств.

Разом з тим, Макарiвське сiльське споживче товариство зверталось до господарського суду Китвської областi з позовом до Макарiвського районного споживчого товариства про визнання недiйсним положення вказаного п. 1.3 статуту, яким встановлено, що Макарiвське районне споживче товариство є правонаступником Макарівської районної спiлки споживчих товариств.

Рiшенням господарського суду Київської областi вiд 18.08.2014 р. у справi № K6-090-09/19, залишеним без змiн постановою Київського апеляцiйного господарського суду вiд 11.11.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України вiд 20.01.2015 р. вiдмовлено у задоволеннi позову.

При цьому, встановлено, що у статуті, який наданий Макарiвським районним споживчим товариством вiдбулася замiна аркушiв, що з огляду на рiзний змiст примiрникiв статуту Макарiвського РСТ, наданих стороною та державним реєстратором Макарівської РДА, в тому числi спiрного п. 1.3., дає пiдстави вважати, що пiдробка мала мiсце i пiдробленим є саме примiрник статуту, наданий Макарiвським РСТ.

Таким чином, суди дiйшли висновку про те, що зареєстрованим у встановленому чинним законодавством порядку є статут Макарiвського РСТ у редакції, яка надана суду державним реєстратором, тобто примiрник, в тексті п. 1.3. якого відсутнє речення "РайСТ являється правонаступником Макарiвської районної спiлки споживчих товариств".

Отже, обставини вiдсутностi у статуті Макарiвського районного споживчого товариства вiдомостей про те, що воно є правонаступником Макарівської районної спiлки споживчих товариств були встановленi у справi № K6-090-09/19.

Оскiльки, зазначенi обставини згiдно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є преюдицiальними, вони не потребують повторного доведення.

3 огляду на викладене, позивачем залишаються недоведеними обставини того, що він є правонаступником Макарівської районної спiлки споживчих товариств на замовления якої у 1986 р. було збудоване спiрне примiщення, а отже вiдповiдно є недоведеною наявнiсть у позивача прав на спiрне майно.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано вiдмовлено у задоволенні позовних вимог.

Вiдповiдно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесi перегляду справи апеляцiйний господарський суд за наявними у справi i додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додатковi докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливiсть їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апелянтом не наведено обґрунтування неможливості подання договору оренди від 01.12.2001 р. та iнших документiв до суду першої iнстанцiї з причин, що не залежали вiд нього. Слiд зазначити, що такі документи маються у позивача i він впродовж розгляду спору в мiсцевому господарському судi мав можливiсть знайти в себе всі необхiднi документи та подати їх до суду.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

З огляду на викладене можливо дійти висновку, що зазначені документи не свідчать про набуття позивачем в 1986 році і існування у позивача на день розгляду спору права власності на спірний об'єкт нерухомого майна.

Оскільки інше не передбачено законом, позов про визнання права підлягає задоволенню в разі подання позивачем доказів виникнення у нього відповідного права на підставах, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України.

Зважаючи, що позивач не довів, що він є власником спірного майна, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на кафе "Вікторія", що розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області.

Також, однією із підстав звернення до суду є позов до особи, якою це право оспорюється або не визнається. Зазначаючи в якості відповідача-1 Наливайківську сільську раду, позивач вказує, що його відмова в оформленні права власності (лист № 40 від 13.02.2009) свідчить про невизнання відповідачем набутого на законних підставах позивачем права власності на нерухоме майно.

Предметом позову до Наливайківської сільської ради Київської області, у разі відмови останнього у державній реєстрації прав на нерухомість, може бути оскарження відмови в реєстрації прав власності, як це передбачено частиною 3 статті 182 Цивільного кодексу України, але ніяк не вирішення питання про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

Разом із тим, відповідно до п.п. 10 п. б ст. 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції від 13.07.2001р., чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), до делегованих повноважень виконавчих органів сільських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Таким чином, визначення в якості одного з відповідачів Наливайківської сільської ради, яка не оспорює право власності позивача та не заперечує таке існування є безпідставним з тих підстав, що він не є належним відповідачем за позовом про визнання права власності, як наслідок суд відмовляє в позові до відповідача-1 з цих підстав.

З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що в силу ч. 1 ст. 1 ГПК України позивач не довів, що спірне рішення стосується його прав чи законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, то позовні вимоги є недоведені, в зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року у справі №9/056-09/6/4 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 9/056-09/6/4 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.М. Ропій

С.А. Пашкіна