ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16 Справа № 904/1259/16

За позовом комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 39 073,60 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: Цвіркун А.А., довіреність №4 від 04.01.2016

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємствао теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі - Позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення 39 073,60 грн. за договором №3969 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари від 01.12.2011.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 22.03.2016 розгляд справи був відкладений на 12.04.2016 відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме - порушення строків оплати за спожиту теплову енергію за період з 14.12.2013 по 18.12.2015. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду договір №3969 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари від 01.12.2011, рахунки-фактури за період з грудня 2013 року по грудень 2015 року, акти за період з жовтня 2013 року по грудень 2015 року.

Позивач керуючись п.п.3.1., 3.3. названого договору, нормами Господарського та Цивільного кодексів України просить стягнути з Відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 27 436,43 грн., три проценти річних у сумі 795,54 грн., інфляційні втрати в сумі 7 980,78 грн., пеню в сумі 2 860,85 грн.

Відповідач у призначені на 22.03.2016, 12.04.2016 судові засідання не з'явився; відзив на позовну заяву не надав; пояснень щодо причин неприбуття в судове засідання не надходило; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за адресою, зазначеною в позовній заяві та підтвердженою Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.02.2016: 50102, АДРЕСА_1, що підтверджується реєстрами №71 від 11.03.2016, №232 від 25.03.2016 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням по Україні.

Оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника Відповідача документально підтверджена не була, надані Позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.04.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011 комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (Позивач, Постачальник) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Відповідач, Споживач) уклали договір №3969 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (надалі - Договір), відповідно до умов якого Позивач зобов'язався відпускати Відповідачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а Відповідач зобов'язався оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки, передбачені цим Договором (п.1.1. Договору). Позивач зобов'язався відпускати Відповідачу теплову енергію на об'єкти, зазначені в таблиці №2 (магазин продовольчих товарів «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_3, магазин продовольчих товарів «ІНФОРМАЦІЯ_2», за адресою АДРЕСА_4) у відповідності до встановленого плану тепло споживання (п.1.3. Договору, таблиця №2).

Тарифи теплової енергії в період з 01.10.2011 по теперішній час встановлювались постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України №119 від 20.09.2011, №383 від 31.12.2013, №683 від 13.06.2014, №489 від 28.11.2014, №410 від 27.02.2015, №1088 від 31.03.2015, №1438 від 30.04.2015, №2690 від 29.10.2015.

Відповідно до п.3.1. Договору оплата за відпущену теплову енергію здійснюється Споживачем щомісячно, самостійно в грошовій формі, або іншими формами розрахунку за узгодженням сторін до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п.6.1. Договору, встановлений строк дії з 01.12.2011 по 01.12.2012 і вважається продовжений, якщо за місяць до закінчення строку не буде мати місце заява однієї зі сторін про відмову від дійсного Договору або його перегляді.

Виходячи з наданих Позивачем Договору, рахунків-фактур за період з грудня 2013 року по грудень 2015 року, Відповідач спожив за вказаний період теплової енергії загальною вартістю 33 087,20 грн. з ПДВ.

Відповідач станом на дату звернення Позивача з позовом до суду, оплату за спожиту теплову енергію здійснив частково, в сумі 5 650,77 грн., таким чином сума заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на час звернення з позовом до суду (29.02.2016) склала 27 436,43 грн.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що якщо Споживач є суб'єктом іншого сектору господарювання економіки (не державного) та не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в строк, встановлений п.3.1. Договору, він несе відповідальність згідно з п.п.4-7 ст.231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В своїй позовній заяві Позивач ставить питання про стягнення з Відповідача заборгованість за спожиту, але не оплачену теплову енергію в сумі 27 436,43 грн., три відсотки річних - 795,54 грн. (за загальний період прострочення з 20.02.2014 по 29.01.2016), інфляційний втрат - 7 980,78 грн. (загальний період нарахування з березня 2014 року по грудень 2015 року), пені - 2 860,85 грн. (загальний період нарахування 20.03.2015 -29.01.2016).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача 39 073,60 грн. за договором №3969 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 01.12.2011 підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У відповідності зі ст. 638 Цивільного кодексу України, правочин у вигляді договору вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди в усіх істотних умов.

Положеннями частин 1, 3 ст.639 Цивільного кодексу встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у письмовій формі, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницький діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містить і ст.265 Господарського кодексу України.

Наданий позивачем договір №3969 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару від 01.12.2011 викладений в письмовій формі у вигляді єдиного документа, підписаний Позивачем та Відповідачем, а також скріплений печаткою Позивача, а отже є укладений.

Виходячи з п. 3.1. Договору умови оплати - до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач за період з 14.12.2013 по 18.12.2015 поставив Відповідачу теплову енергію загальною вартістю 33 087,20 грн. з ПДВ, що підтверджується рахунками-фактурами за період грудень 2013 року - грудень 2015 року.

Проте Відповідач оплату за теплову енергію здійснив частково, в сумі 5 650,77 грн.; сума заборгованості станом на дату звернення Позивача з позовною заявою до суду (29.02.2016) склала 27 436,43 грн.

В той же час Позивач надав довідки станом на 18.03.2016 та на 08.04.2016, з яких вбачається, що Відповідач 14.03.2016 здійснив часткову оплату заборгованості в сумі 3 812,93 грн., що підтверджується карткою рахунку 361.

Відповідно до п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду Дніпропетровської області №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд, припиняє провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Виходячи з викладеного, оскільки часткова сплата суми заборгованості за поставлену теплову енергію була здійснена Відповідачем 14.03.2016, тобто після порушення провадження у справі (29.02.2016), провадження у справі в частині стягнення 3 812,93 грн. заборгованості за теплову енергію підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково - в сумі 23 623,50 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи, що Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, та не заперечується Відповідачем, що останнім допущено порушення строків розрахунків за відпущену теплову енергію, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційний втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме: підлягають стягненню 3% річних в сумі 795,54 грн., інфляційні втрати в сумі 7 980,78 грн.

Згідно з п. 3.3. Договору, якщо Споживач є суб'єктом іншого сектору господарювання економіки (не державного) та не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в строк, встановлений п.3.1. Договору, він несе відповідальність згідно з п.п.4-7 ст.231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

За розрахунком Позивача розмір пені за загальний період прострочення з 20.03.2015 по 29.01.2016 складає 2 860,85 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений Позивачем розрахунок пені відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в сумі 2 860,85 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50102, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ) 23 623,50 грн. - основного боргу, 795,54 грн. - 3% річних, 7 980,78 грн. - інфляційних втрат, 2 860,85 грн. - пені, 1 378,00 грн. - судового збору.

Видати накази.

Припинити провадження у справі №904/1259/16 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 812,93 грн. заборгованості за теплову енергію.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.04.2016.

Суддя А.Є. Соловйова