КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 910/24209/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року

у справі № 910/24209/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус -С»

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання іпотеки припиненою

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Шутов О.О., довіреність б/н від 23.03.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (відповідач у справі) про визнання іпотеки припиненою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки основне зобов'язання ПП «Агроком», яке виникло на підставі укладеного з АКІБ «Укрсиббанк» договору кредиту №0 від 01.02.2007 року, права вимоги за яким в подальшому були викуплені ПАТ «Дельта Банк», припинилося у зв'язку з ліквідацією боржника - ПП «Агроком», то відповідно припинилося і забезпечувальне зобов'язання, а саме припинилася іпотека нерухомого майна згідно укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» та банком договору іпотеки №7492 від 01.02.2007 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що оскільки рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.01.2011 року у справі №16-02/2033 (яке набрало законної сили та підлягало обов'язковому виконанню) було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №7492 від 01.02.2007 року в рахунок погашення заборгованості ПП «Агроком» за кредитним договором, то припинення 20.10.2014 року юридичної особи - боржника ПП «Агроком» не може вплинути на виконання рішення суду, прийнятого ще до такої ліквідації та відповідно не є підставою для припинення забезпечувального зобов'язання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус-С», 11.02.2016 року повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року у справі № 910/24209/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом було неповно досліджено обставини справи, надано їм невірну правову оцінку, невірно застосовано норми матеріального права, що відповідно є підставою для прийняття нового рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення, апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 20.04.2016 року.

У судовому засіданні 20.04.2016 року представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники апелянта у судове засідання 20.04.2016 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №508.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги належне повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги, відсутність будь-яких заяв та клопотань про неможливість забезпечити явку у судове засідання чи відкладення розгляду справи, строки розгляду апеляційної скарги, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників апелянта за наявними в ній матеріалами, так як його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

01.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ПП «Агроком» (позичальник), було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитним договір), у відповідності до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 млн. грн. з кінцевим терміном користування до 31 січня 2014 року, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 17,5% та 19,5% у випадку користування кредитними коштами понад встановлений договором строк.

01.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» (далі - позивач, іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 7492 (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно (далі - предмет іпотеки): нежитлові приміщення (літ. А-І), цегляні, загальною площею 328,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Черкаси, вулиця Волкова, буд. 71, та належать іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу між Відкритим акціонерним товариством «Міськплодоовоч» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» та зареєстрованого товарною біржею «Всеукраїнська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 04.01.2002 за № 01-1, та зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 1637866, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Укладення вищезазначених договорів, надання кредиту на виконання взятих договірних зобов'язань та існування у позичальника - ПП «Агроком» заборгованості за кредитним договором не підлягають доказуванню, так як згідно ст. 35 ГПК України дані обставини є преюдиціальними, оскільки встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.01.2011 року у справі №16-02/2033, яке набрало законної сили.

Так, рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.01.2011 у справі № 16-02/2033 за позовом АТ «Укрсиббанк» в особі Черкаського управління Центрального регіонального департаменту Публічного акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ТОВ «Крокус-С» про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ТОВ «Крокус-С» до ПАТ «Укрсиббанк» в особі Черкаського управління Центрального регіонального департаменту Публічного акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним, третя особа - ПП «Агроком», залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2011, первісний позов задоволено частково, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення літ. А-1, що розташовані за адресою вул. Волкова, 71 у м. Черкаси згідно договору іпотеки № 7492 нерухомого майна від 01 лютого 2007 року - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Черкаського управління Центрального регіонального ПАТ інноваційного банку «Укрсиббанк» 700 378,56 грн боргу по кредиту, в т.ч. достроково, 60 429,23 грн процентів за користування кредитом, 1235,84 грн пені по простроченому кредиту, 1266,34 грн пені по простроченим процентам, 1,60 грн комісії за управління кредитною лінією, 7 633,12 грн сплаченого державного мита та 117,88 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у стягненні 500,00 грн штрафу - відмовлено повністю, у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки № 7492 нерухомого майна від 01 лютого 2007 року та зобов'язання ПАТ «Укрсиббанк» вчинити певні дії - відмовлено повністю.

Матеріали справи підтверджується, що 08.11.2011 року між Публічним акціонерним товариство «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. З урахуванням положень договору купівлі-продажу та відповідно до них, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі (п. 2.1 договору купівлі-продажу).

Права вимоги за кредитами в розумінні договору купівлі-продажу означає всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами (включаючи, в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані продавцеві або на користь продавця в якості кредитодавця за такими кредитними договорами), а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення.

Згідно з п. 2.3 договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

19.11.2011 ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем було підписано Акт приймання-передачі, відповідно до якого продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами покупцю (зазначені в Додатку 1 до Договору та деталізовані в Додатку № 1 до цього Акту), а покупець прийняв права вимоги за кредитами. Продавець та покупець визнають, що передача прав вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту, як передбачено статтею 2.2 договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З поданих документів судом досліджено, що 15.11.2011 року постановою Господарського суду Черкаської області у справі № 10/5026/2409/2011 було визнано боржника ТОВ «Крокус-С» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.07.2012 року у справі №10/5026/2409/2011 було замінено кредитора АТ «Укрсиббанк» на АТ «Дельта Банк» у зв'язку із відступленням права вимоги та зобов'язано ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів боржника - ТОВ «Крокус-С» грошові вимоги ПАТ «Дельта Банк».

Разом з цим, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.10.2014 року у справі №10/543 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Приватного підприємства «Агроком». Приватне підприємство «Агроком», як юридичну особу, ліквідовано у зв'язку з банкрутством, провадження у справі припинено, про що 20.10.2014 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як зазначає позивач, оскільки позичальника, як юридичну особу, ліквідовано у зв'язку з банкрутством, зобов'язання ПП «Агроком» за кредитним договором припинились, а отже і припинились зобов'язання за всіма договорами поруки і іпотеки, які забезпечували виконання основного зобов'язання, в зв'язку з чим позивач просить визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором від 01.02.2007.

Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Пунктом 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України також встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

З правового аналізу зазначених норм законів слідує, що припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом, є підставою для припинення іпотеки, яка має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняються у зв'язку з ліквідацією юридичної особи.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що кредитор за договором (іпотекодержатель), яким в подальшому став ПАТ «Дельта Банк» ще до ліквідації божника - ПП «Агроком», реалізував своє право на стягнення грошових коштів (заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій) з боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було підтверджено рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 16-02/2033.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, положення ст 17 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1ст. 593 ЦК України стосовно припинення іпотеки (застави) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких виконання зобов'язання за основним договором вже реалізоване шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з рішенням суду.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє іпотеки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника - ПП «Агроком» було реалізоване кредитором ще у 2011 році (шляхом звернення до суду з позовом до іпотекодавця і за результатами розгляду якого ухвалено судове рішення 28.01.2011 року, яке набрало законної сили, про стягнення цієї заборгованості за рахунок предмета іпотеки), тобто реалізоване ще до ліквідації боржника - ПП «Агроком», яка відбулась у жовтні 2014 року, то ліквідація останнього не може бути підставою для припинення зобов'язання за договором іпотеки, яке підтверджене рішенням суду, що набрало законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі №6-216цс14 та від 25.11.2015 року №6-172цс15.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання апелянта на постанови Верховного Суду України та постанови Вищого господарського суду України, в яких зроблено висновок, що з припиненням юридичної особи боржника припиняються основне зобов'язання та всі похідні зобов'язання в тому числі іпотека, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки у зазначених судових рішеннях, на які посилається апелянт, обставини справи суттєво відмінні від обставин справи, що розглядається. Так, у рішеннях наданих позивачем звернення стягнення на предмет іпотеки ще не відбувалось, в той час як у даній справі заборгованість позичальника є підтвердженою рішенням суду, яке набрало законної сили, і згідно якого вимоги кредитора про стягнення такої заборгованості були задоволені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що іпотека за договором іпотеки №7492 від 01.02.2007, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (в подальшому в подальшому іпотекодержателем стало ПАТ «Дельта Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» не припинилась з 20.10.2014 у зв'язку з ліквідацією позичальника, як про це зазначає позивач, оскільки із набранням рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 16-02/2033 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки взаємовідносини сторін перейшли в площину виконання вказаного рішення суду.

Щодо можливості примусового виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 28.01.2011 у справі № 16-02/2033 в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується з тим, що оскільки 01.11.2011 було порушено провадження у справі про банкрутство позивача, а 15.11.2011 позивача було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, рішення Господарського суду Черкаської області від 28.01.2011 у справі № 16-02/2033 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, яке набрало законної сили 02.08.2011, не могло бути виконане в порядку Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на обмеження, встановлені нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року у справі №910/24209/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-С» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року у справі №910/24209/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року у справі №910/24209/15 залишити без змін.

3. Справу №910/24209/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий