РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/523/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТЕК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача : Орлов В.В. - представник, довіреність № Ю-1/15 від 27.07.2015;

Лазебник А.В. - представник, довіреність № Ю-3/14 від 17.06.2014;

Від відповідача: Сікачьов С.М. - представник, довіреність б/н від 12.01.2015.

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТЕК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 27 164,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для володіння та користування відповідачем майном - обладнанням, у зв'язку з чим позивач просить витребувати у ТОВ "Ірландський ПАБ" дане майно, передане йому на виконання умов договору оренди з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/523/16 та призначено до розгляду на 02.02.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.02.2016 розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

У судовому засіданні 25.02.2016 судом оголошувалась перерва до 29.03.2016.

У судове засідання 02.02.2016 з'явились уповноважені представники позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 02.02.2016 не з'явився.

Копія ухвали суду від 15.01.16, яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 02002, м. Київ, вул. Марії Раскової, 23, оф. 715, на час проведення судового засідання 02.02.16 до суду повернулась із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" та адресату не вручено.

У судові засідання 25.02.2016 та 29.03.2016 з'явились уповноважені представники сторін.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 02.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли пояснення з додатками б/н від 01.02.2016, які судом долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання 25.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли пояснення по справі б/н від 17.02.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 25.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 23.02.2016 та пояснення по справі з додатками б/н від 23.02.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову та посилається на те, що на підтвердження існування права власності на обладнання позивачем до суду було надано копію акту приймання-передачі від 12.04.2011 року, укладеного згідно умов контракту 03/11 від 23.03.2011 року між ним та німецькою фірмою "Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG", відповідно до якого, обладнання було передано йому у власність.

Отже, за твердженнями відповідача, станом на 30.03.2011 року, позивач не мав правових підстав для укладання договору, оскільки не був власником обладнання, яке мало бути передано в оренду відповідачу відповідно до умов Договору.

Окрім того, відповідач як на підставу для відмови в задоволенні позову посилався на факт виявлення відповідачем 01.07.2011 несправностей в обладнанні, які порушували технологічний процес виробництва пива, і таким чином перешкоджали меті, задля якої воно було придбано у позивача та завдавало збитків господарській діяльності відповідача, про що останній неодноразово повідомляв позивача.

Також відповідач заперечує проти посилання позивача на рішення Господарського суду м. Києва від 12.08.2015 року у справі 910/14040/14, в мотивувальній частині якого суд зазначив, що Договір було в односторонньому порядку розірвано з ініціативи позивача, зазначаючи, що спір у даній справі не стосувався розірвання Договору у примусовому порядку, а отже, не був предметом судового розгляду, відповідно до якого судом було прийнято рішення.

За таких обставин, посилаючись на часткове виконання договірних зобов'язань в частині оплати першого платежу в рахунок погашення викупної вартості обладнання до моменту виявлення недоліків в роботі останнього, відповідач вважає наявним у нього права на виконання позивачем відповідного кореспондуючого обов'язку в частині заміни несправного Обладнання, а тому заперечує проти дострокового припинення Договору до моменту виконання позивачем прийнятих на себе договірних зобов'язань.

До початку судового засідання 29.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позову б/н від 25.03.2016, в яких позивач посилається як на підставу позовних вимог на рішення господарського суду міста Києва від 12.08.15 р. у справі № 910/14040/14, яким зазначено про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою позивача. Пояснення долучені судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення 29.03.16 р. сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Представник позивача у судових засіданнях 25.02.2016 та 29.03.2016 виклав та підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповів на питання суду.

У судових засіданнях 25.02.2016 та 29.03.2016 представник відповідача заперечив проти позовних вимог, викладених у позовній заяві, надав пояснення по справі, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 30.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітек" (орендодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" (орендар за договором, відповідач у справі) було укладено Договір оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується надати в оренду з правом викупу орендарю обладнання - "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми Kaspar Schulz Brauereimaschinenfabrik & Apparatebauanstalt KG" (далі - обладнання), перелік обладнання зазначений у Додатку №1, технічні характеристики обладнання зазначені в Додатку №2 до даного Договору. Призначення обладнання - виробництво пива. Орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю орендну плату і викупити обладнання шляхом оплати частин його викупної ціни, що складає 1 810 984,72 грн., в т.ч. ПДВ 301 830,79 грн. (що складає 156 254,07 Євро по курсу 1 Євро = 11,59 грн.), згідно з графіком, вказаним в п. 3.3 даного Договору протягом строку дії даного Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору обладнання, що передається в оренду, є власністю орендодавця і знаходиться на його балансі, при передачі обладнання в оренду складається відповідний акт приймання-передачі в оренду обладнання, який підписується уповноваженими представниками орендаря і орендодавця.

Право власності на обладнання переходить до орендаря тільки після повної оплати викупної вартості обладнання і решти платежів, які виникли в ході дії даного Договору. До внесення повної викупної вартості обладнання орендар зобов'язаний повністю сплачувати орендну плату і нести відповідальність за даним Договором. Передача обладнання у власність орендаря оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (п. 1.3 Договору).

Пунктом 1.5 Договору визначено, що після закінчення строку дії договору, за умови, що орендар повністю сплатив викупну вартість обладнання, та інші платежі, що виникли в процесі дії даного договору, уповноважені представники орендаря та орендодавця підписують акт прийому-передачі обладнання у в власність орендаря.

Розділами 2 - 7 Договору сторони узгодили права та обов'язки сторін, платежі та розрахунки за договором, відповідальність сторін, дострокове розірвання договору та вилучення обладнання тощо.

Згідно з п. 1.4 Договору даний Договір діє з моменту його підписання до 31 грудня 2011 року або до повного виконання умов даного Договору.

Вказаний Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками товариств.

Відповідно до п. 10.1 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками та діє до 31.12.2011 р. або до повного виконання умов даного Договору. Сплив строку дії даного Договору не є підставою для припинення зобов'язань між сторонами, що виникли в період його дії.

Пунктом 10.7 Договору сторони погодили, якщо інше прямо не передбачено даним Договором, даний Договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до даного Договору. Даний Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до даного Договору, якщо інше не передбачено в самій додатковій угоді.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором лізингу, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів; залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням встановлених параграфом 6 цього Кодексу та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.1. Договору обладнання передане в оренду з правом викупа буде експлуатуватись і знаходитись за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4, до закінчення терміну дії даного договору.

Відповідно до підпунктів (а, б, в) п. 2.1 Договору орендодавець зобов'язаний підготувати обладнання до передачі його орендарю, включаючи складання акта прийому-передачі в оренду обладнання. В 30-денний строк після підписання Договору передати обладнання по акту прийому-передачі, в якому детально вказати технічний стан та призначення обладнання на момент здачі його в оренду. Підписати акт прийому-передачі обладнання у власність орендаря при отриманні повної викупної ціни.

Вказаним обов'язкам орендодавця кореспондує визначений підпунктом (а) п. 2.2 Договору обов'язок орендаря прийняти обладнання за актом прийому-передачі.

Так, як свідчать матеріали справи та зазначено Господарським судом міста Києва під час розгляду справи № 910/14040/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітек" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" про стягнення 1 938 414,55 грн. та звернення стягнення на предмет застави, на виконання умов Договору 01.06.2011 р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято обладнання, загальна вартість якого складає 1 810 984,72 грн. (в т.ч. ПДВ), а саме: "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми Kaspar Schulz Brauereimaschinenfabrik & Apparatebauanstalt KG" у складі: дробилка солоду - 1 шт., секція аерації сусла - 1 шт., автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт., циліндроконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ, 3бар - 1 шт., контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт., пивний насос - 1 шт., повітряний компресор - 1 шт., комплект для фільтрації повітря - 1 шт., установка для гліколевого охолодження - 1 шт., набір шлангів для пива - 1 шт., базове лабораторне обладнання - 1 шт., мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт., циліндроконічні танки (ЦКТ) 5 ГЛ, 3 бар - 2 шт., модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт., модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт., комплект трубопроводів - 1 шт., що підтверджується актом прийому-передачі об'єкта оренди від 01.06.11 р., який містить підписи уповноважених представників позивача та відповідачам та відбитки печаток товариств. Окрім того у вказаному акті визначено перелік та технічні характеристики обладнання, а також погоджено викупну ціну обладнання у розмірі 1 810 984,72 грн., а також п. 3 зазначено, що обладнання знаходиться в справному стані, до моменту передачі не використовувалось, не має внутрішніх та зовнішніх пошкоджень. Копія вказаного акту наявна в матеріалах справи.

Заперечень щодо стану та комплектації обладнання на момент підписання акта прийому - передачі відповідачем на надано.

Факт виконання позивачем зобов'язань з передачі орендарю обладнання, а також прийняття його в користування згідно умов Договору відповідачем не заперечувався.

Як вбачається із наданих позивачем доказів, а також підтверджено представником останнього в судовому засіданні, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем зобов'язань з передачі відповідачу об'єкту лізингу відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобов'язання з передачі об'єкта лізингу (обладнання) за Договором, а відповідачем, в свою чергу, прийняте вказане обладнання без будь - яких зауважень.

Як визначено статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

На підставі пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, належне виконання лізингоодержувачем (орендарем) обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно п. 3.2 Договору повна викупна вартість обладнання вказана в п. 1.1 даного Договору. Орендар зобов'язаний окремими платежами, протягом строку дії Договору, сплачувати викупну вартість обладнання у відповідності до графіку оплат, який вказаний в п. 3.3 даного Договору.

Графіком платежів оплати викупної вартості обладнання, у відповідності до п. 3.3 Договору, є:

- перший платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 червня 2011 року по 30 червня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- другий платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 липня 2011 року по 30 липня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- третій платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 серпня 2011 року по 30 серпня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- четвертий платіж в сумі 557 792,36 грн., в т.ч. ПДВ 92 965,39 грн. з 20 серпня 2011 року по 30 серпня 2011 року, що становить 48 127,04 євро по курсу 1 євро = 11,59 грн.;

- п'ятий платіж в сумі 557 792,36 грн., в т.ч. ПДВ 92 965,39 грн. з 20 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2011 року, що становить 48 127,04 євро по курсу 1 євро = 11,59 грн.

При цьому пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата за орендоване обладнання за місяць оренди вказується в специфікації № 3 до Договору.

Так, 30.03.2011 сторонами було підписано Додатки №1, №2 до Договору оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 відповідно до яких визначено перелік та технічні характеристики обладнання, а також погоджено викупну ціну обладнання у розмірі 1 810 984,72 грн.

Окрім того, 01.09.2011 р. сторонами було підписано специфікацію №3 до Договору оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 р., згідно п. 1.1 якої сторони погодили, що орендна плата за оренду обладнання "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми Kaspar Schulz Brauereimaschinenfabrik & Apparatebauanstalt KG", за базовий місяць оренди складає - 26 966,58 грн., в тому числі ПДВ - 4 494,43 грн.

Відповідно до п. 1.2 Специфікації орендар зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату орендних платежів в розмірі, передбаченому сторонами в п. 1.1 Специфікації № 3 до Договору, не пізніше 05 числа кожного календарного місяця шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендна плата за оренду обладнання вноситься наперед у вигляді авансу.

Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату протягом усього періоду перебування обладнання в оренді, навіть у тому випадку, якщо обладнання не використовується орендарем (п. 1.3 Специфікації).

В пункті 1.4 Специфікації сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України погодили, що орендна плата застосовується з 01.06.2011, тобто з моменту підписання акту приймання-передачі обладнання в оренду. Орендну плату за червень, липень, серпень, вересень 2011, у розмірі 107 866,32 грн. орендар зобов'язується перерахувати орендодавцю в строк до 05.09.2011.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.08.15 р. у справі № 910/14040/14 встановлено, зокрема, згідно банківської виписки з особового рахунку позивача, що ТОВ "Ірландський ПАБ" на виконання умов Договору у період з червня по липень 2011 р. сплатило ТОВ "Юнітек" грошові кошти у загальному розмірі 231 800,00 грн., а саме: 29.06.2011 р. - 53 933,17 грн., 01.07.2011 р. - 155 400,00 грн. та 04.07.2011 р. - 22 466,83 грн., з 1 810 984,72 грн. викупної вартості обладнання, належних до сплати за умовами Договору за період з дати його укладення по 31.12.2012 включно.

При цьому як зазначено позивачем у даній справі та встановлено судом, інших платежів відповідачем здійснено не було, оскільки ТОВ «Ірландський ПАБ» припинило виконання умом Договору в частині сплати лізингових платежів, посилаючись на виявлені несправності у роботі обладнання та небажання лізингодавця (орендаря) усунути виявлені недоліки. Зокрема, в листі № 63/11 від 12.07.2011, крім вимог про усунення несправностей в роботі обладнання, відповідач водночас повідомляв також про зупинення платежів за Договором з 12.07.2011. Факт надсилання вказаного листа на адресу позивача та отримання його останнім підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 9645 від 13.07.11 р., опису вкладення в цінний лист від 13.07.11 р., а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 610.

За приписами ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки розірвання договору визначені в частинах 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, згідно яких у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; у разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5.1 Договору на вимогу орендодавця даний Договір може бути достроково розірваний, якщо орендар має прострочення платежу відповідно до п. 3.3 даного Договору більше одного місяця. При достроковому розірванні Договору, у відповідності до даного пункту, сплачена викупна вартість обладнання орендарю не повертається.

Так, судом під час розгляду господарської справи № 910/14040/14 встановлено факт надсилання позивачем на адресу відповідача у зв'язку з неналежним виконання відповідачем свого обов'язку з вчасної та повної сплати лізингових платежів за Договором листа № 25 від 09.09.2011 р., отриманого останнім 13.09.2011 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення №245 768), відповідно до якого позивач вказав на необхідність розірвання Договору №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 р. з 26.09.2011 р. та вимагав сплатити орендну плату протягом семи днів з дати отримання даного листа та повернути орендоване обладнання у строк до 22.09.2011 р.

Крім того, судом встановлено підтвердження позивачем шляхом надсилання листів №30, №32 та №33 на адресу відповідача 15.09.2011 р., 28.09.2011 р. та 29.09.2011 р. факту розірвання Договору №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно п. 2.6. Постанови № 18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, факти, встановлені рішенням господарського суду по справі № 910/1404/14, яке набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 09.10.2007 р. по справі № 13/296/22 викладена правова позиція, згідно якої у відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, яка прийнята судом до уваги при вирішенні спору.

Наразі, за результатами дослідження обставин справи № 910/14040/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітек" господарський суд міста Києва дійшов до висновку, що Договір оренди з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 р. було розірвано в односторонньому порядку з ініціативи позивача.

Умовами підпункту (м) п. 2.2. Договору передбачений обов'язок орендаря повернути обладнання протягом трьох робочих днів, якщо даний Договір буде розірваний.

Судом встановлено за матеріалами справи, що 06.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТЕК" звернулось до відповідача з вимогою № 105 про повернення обладнання, оскільки відповідно до рішення господарського суду м. Києва від 12.08.2015 по справі №910/14040/14 Договір оренди з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 розірваний з 26.09.2011, окрім того позивач наполягав на повідомленні про дату та час, у який представники ТОВ "Юнітек" можуть почати роботу по демонтажу обладнання згідно договору.

Проте, своїм листом №27-15 від 12.10.2015, копія якого міститься в матеріалах справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" повернути вищезазначене обладнання відмовилось, посилаючись на те, що спірний договір не є розірваним, а вимога позивача про повернення обладнання задоволенню не підлягає, запевняючи при цьому про готовність погодити розмір орендної плати та відновити платежі, за умови усунення недоліків обладнання орендарем.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частин 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Розділом 7 Договору сторони обумовили умови та порядок вилучення обладнання.

Зокрема, за умовами п. 7.1 Договору обладнання може бути вилучено орендодавцем у орендаря у випадку порушення умов даного договору або у випадку розірвання даного договору.

У випадку вилучення обладнання оренда зобов'язаний забезпечити вільний доступ орендодавцю або уповноваженим особам до обладнання та не перешкоджати вилученню обладнання. Орендар неправі вимагати від орендодавця відшкодування збитків, які виникли внаслідок вилучення обладнання (п.7.2 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на наведені норми, власник вправі вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

При цьому як зазначено в постанові Верховного Суду України від 28 березня 2011 р. у справі №3-17гс11 при вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна.

Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи та зазначено вище, спірне майно (предмет лізингу) було передано позивачем відповідачу в оренду за Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 01.06.11 р.

Факт вибуття спірного майна з володіння позивача (власника) належним чином підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувався.

В свою чергу, доказів повернення предмету оренди на вимогу позивача матеріали справи не містять.

При цьому як на підставу неправомірного користування спірним майном позивач посилається на той факт, що спірний договір було розірвано за ініціативою позивача з 26.09.11 р., що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.15 р. у справі № 910/14040/14, та, за твердженнями позивача, свідчить про відсутність правових підстав для користування відповідачем спірним майном, тобто про необхідність його повернення позивачу як законному власнику.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання зобов'язань з передачі предмета лізингу позивачу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Договору оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.11 або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

Під час розгляду справи № 910/14040/14 згідно наданих до матеріалів справи доказів судом встановлено допущення відповідачем порушення умов Договору, внаслідок чого Договір оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.11 р. було розірвано з ініціативи позивача та відповідно виник обов'язок відповідача з повернення обладнання, яке перебувало в оренді на підставі Договору.

Як зазначено в пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі - Постанова № 5) відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним (п. 19 Постанови № 5).

Суд зазначає з огляду на приписи ст. 762 Цивільного кодексу України та враховуючи положення п. 1.3 Договору, згідно якого за цим договором право власності на обладнання (об'єкт оренди) переходить до орендаря тільки після повної оплати викупної вартості обладнання і решти платежів, які виникли в ході дії даного Договору, отже виникнення у орендаря (відповідача) права на отримання предмету оренди (обладнання) у власність обумовлене, зокрема, належним виконанням ним грошового зобов'язання зі сплати лізингових (орендних) платежів за Договором.

При цьому оскільки як свідчать матеріали справи та встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 12.08.2015 по справі № 910/14040/14 відповідачем згідно умов Договору не було виконано свого зобов'язання із своєчасної та повної сплати платежів, передбачених умовами Договору, та останній був розірваний з ініціативи позивача, підстав для набуття права власності на спірне обладнання не виникло, отже станом на час розгляду спору власником предмету лізингу (оренди) за Договором є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнітек".

Враховуючи вищевикладене, оскільки власником спірного майна - обладнання "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми "Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG"; дробилку солоду - 1 шт.; секція аерації сусла - 1 шт.; автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ 3 бар. - 1 шт.; контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт.; пивний насос - 1 шт.; повітряний компресор - 1 шт.; комплект для фільтрації повітря - 1 шт.; установка для гліколевого охолодження - 1 шт.; набір шлангів для пива - 1 шт.; базове лабораторне обладнання - 1 шт.; мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 5ГЛ 3бар - 2 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт.; комплект трубопроводів - 1шт. є позивач, за умови відсутності у відповідача правових підстав на володіння предметом лізингу на підставі Договору, а також доказів передачі відповідачем предмету лізингу позивачу або третім особам, з урахуванням положень ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України таке майно підлягає витребуванню шляхом передачі на користь власника, а отже суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а предмет лізингу - обладнання відповідно, витребуванню з незаконного володіння відповідача шляхом передачі його в розпорядження позивачу.

Заперечення відповідача проти позову з підстав виявлення в процесі експлуатації орендованого обладнання несправностей, які порушували технологічний процес виробництва пива, і таким чином перешкоджали досягненню відповідачем мети, з якою вказане обладнання було придбане, та внаслідок не усунення виявлених недоліків позивачем на вимогу ТОВ «Ірландський ПАБ» останній призупинив внесення орендних платежів судом до уваги не приймаються, оскільки Цивільним кодексом, а саме ч. 1 ст. 212 зазначено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Разом з тим, ч. 1 ст. 613 передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, враховуючи вищезазначені умови Договору щодо встановлення строків внесення орендних платежів та приписи чинного законодавства, обов'язок відповідача оплатити орендні платежі пов'язаний із фактом передачі самого обладнання в оренду та його використанням орендарем у власній господарській діяльності, та не ставиться в залежність від дотримання орендодавцем гарантійних умов Договору.

Так, дійсно пунктом 8.2 Договору визначено, що гарантійний строк нормальної та безперебійної роботи обладнання, що надається орендодавцем по даному договору, складає - 12 календарних місяців від дати введення його в експлуатацію, але не більше 18 календарних місяців від дати поставки обладнання. Гарантійний термін складає вищевказаний період незалежно від переходу права власності.

Орендодавець зобов'язується протягом гарантійного строку в найкоротший період поставляти та замінювати всі частини обладнання, які виявляться дефектними внаслідок конструктивних недоліків або використання неякісного матеріалу та вийдуть із ладу (п. 8.3 Договору).

Гарантія не розповсюджується на швидкозношувані частини такі як: кільцеві ущільнення клапанів, люків, ущільнювальні кільця та деталі схильні нормальному зносу (п. 8.6 Договору).

При цьому як визначено п. 2.2 Договору орендар зобов'язаний за власний рахунок здійснювати своєчасне технічне обслуговування та огляд обладнання із заміною витратних матеріалів та швидкозношуваних деталей (вузлів, агрегатів), які підлягають заміні із використанням оригінальних або рекомендованих виробником запасних частин персоналом, що має достатню кваліфікацію або уповноваженою орендодавцем особою; здійснювати за свій рахунок ремонт обладнання (включаючи заміну деталей, вузлів та витратних матеріалів), викликані порушення орендарем умов експлуатації тощо.

Суд звертає увагу, що за умовами п. 3.6 Договору орендар зобов'язаний негайно повідомляти орендодавця у випадку очікуваної затримки платежів, вказане повідомлення не є підставою для відстрочки платежів згідно п. 3.3. даного Договору, а також на умови п. 1.3 Специфікації № 3, згідно якого передбачений обов'язок орендаря сплачувати орендну плату протягом усього періоду перебування обладнання в оренді, навіть у тому випадку, якщо обладнання не використовується орендарем, а отже зазначене додатково свідчить про неможливість посилання відповідача на неполадки в роботі обладнання як на підставу звільнення від обов'язку з оплати оренди.

Тобто, за висновками суду, умови Договору в частині оплати не містять жодних відкладальних обставин у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, а також чітко вказують на відсутність будь - яких підстав для припинення (призупинення) сплати орендних платежів, навіть за умови виникнення неполадок в роботі обладнання.

Поряд із цим суд зазначає, що спір у даній справі стосується повернення власнику переданого в оренду майна (обладнання) в зв'язку з розірванням Договору, який був підставою такої передачі, а вирішення спору щодо неналежної якості наданого в оренду обладнання та встановлення наявності/відсутності підстав для відповідальності орендодавця за недоліки в роботі переданого в оренду обладнання у відповідності до умов Договору має право бути розглянутий в межах іншої господарського спору.

Окрім цього відповідач заперечує проти позову з підстав відсутності у позивача правових підстав для укладення спірного Договору з посиланням на той факт, що право власності на обладнання виникло у останнього 12.04.11 р., тобто з дати підписання акту приймання - передачі від 12.04.11 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТЕК» та Німецькою фірмою Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG (Бамберг, Німеччина), в той час як Договір оренди обладнання з правом викупу № Ю-00000021/2 укладено сторонами 30 березня 2011 р.

Проте, за висновками суду вищезазначені заперечення в сукупності не спростовують факту належності майна позивачеві та, відповідно, обов'язку відповідача повернути орендоване майно в зв'язку із розірванням Договору. Крім того, на час укладення Договору оренди, а також під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/14040/14 відповідачем право власності позивача на спірне обладнання не оскаржувалось, матеріали справи не містять заперечень орендаря на час передачі обладнання за актом від 01.06.11 р. щодо власника майна.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" (02002, м. Київ, вул. Марії Раскової, 23 офіс 715, ) наступне майно - обладнання "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми "Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG"; дробилку солоду - 1 шт.; секція аерації сусла - 1 шт.; автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ 3 бар. - 1 шт.; контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт.; пивний насос - 1 шт.; повітряний компресор - 1 шт.; комплект для фільтрації повітря - 1 шт.; установка для гліколевого охолодження - 1 шт.; набір шлангів для пива - 1 шт.; базове лабораторне обладнання - 1 шт.; мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 5ГЛ 3бар - 2 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт.; комплект трубопроводів - 1шт.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" (02002, м. Київ, вул. Марії Раскової, 23 офіс 715, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітек" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9, літера 1 А; ) суму судового збору в розмірі 27 164,78 грн. (двадцять сім тисяч сто шістдесят чотири гривні 78 копійок).

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 18 квітня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон