ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

12.04.2016р. Справа № 917/172/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", вул. Мечникова, 3, 4 поверх, м. Київ,01023

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Квітневе", вул. Людмили Руденко, 3,м.Лубни, Полтавська область,37540

про стягнення 326825,61 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. в матеріалах справи

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 326825,61 грн., за договором поставки № CVS від 07.04.2014 року, із яких: основний борг - 258334,74 грн., пеня - 26717,94 грн., штраф - 35812,41 грн., 3% річних - 5960,52 грн.

09.03.2016 року за вхідним № 2901(канцелярії суду) представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд подане клопотання з додатками прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

11.04.2016 року за вхідним № 4496 (канцелярії суду) представник позивача подав додаткові пояснення по суті предмету спору. Суд подані пояснення прийняв та залучив до матеріалів справи.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 09.02.2016 року про порушення провадження у справі не виконав.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

07 квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (ТОВ «АТ Каргілл») та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «Квітневе» (СТзОВ Агрофірма «Квітневе») було укладено договір поставки № CVS 64337 (далі -Договір).

Згідно п. 1.1 договору позивач зобовязався поставити і передати у власність, а відповідач прийняти і оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно специфікацій до цього договору.

Згідно умов розділів 3 та 4 договору, у специфікаціях до договору, сторони погодили строки поставки , а також ціну, термін та умови оплати товару: по специфікації №1/64337 від 07.04.2014 гібридне насіння соняшнику 8х288КЛДМ (ВО/Кліарфілд), строк поставки 20.04.2014, термін оплати повної вартості товару 10.10.2014, ціна 67 628,00 грн., кількість одиниць 53; по специфікації №2/64381 від 07.04.2014 мінеральне добриво Суперагро NP 12:24, строк поставки 24.05.2014, термін оплати повної вартості товару 10.10.2014, ціна 43 316,71 грн., кількість одиниць 11,5 т.

Відповідно до п. 4.2. договору Умови та місце поставки товару вказуються у відповідній специфікації на товар. Передача товару від Постачальника Покупцеві здійснюються за актом приймання-передачі.

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем за кількістю, асортиментом та якістю в момент поставки згідно п.4.5 договору. Згідно специфікації №1/64337 DAPв редакції Інкотермс 2010, а саме підписання представником Покупця товарно-транспортної накладної в місці поставки. Згідно специфікації №2/64381 EXWв редакції Інкотермс 2010, а саме підписання представником Покупця видаткової накладної на Товар.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1, 3.4 договору, загальна кількість товару, ціна, порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання покупця визначаються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару підлягає коригуванню у відповідності з п. 3.4. договору.

Пунктом 3.4.3.3. договору передбачено, що базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

Пунктами 3.4.2.2., 3.5. договору сторони зазначили, що вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації. Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_2» долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі - продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідками банку, що завірені печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, які видаються щоденно постачальнику. Сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в п.3.4 договору, чинною протягом всього строку дії договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

Сторонами були підписані відповідні специфікації, де умови оплати поставки товару визначались п. 3.4.3 договору, а саме оплата після поставки - 100% від загальної вартості товару, вказаної в специфікаціях. Також умовою оплати була домовленість сторін, про здійснення коригування ціни відповідно до положень договору.

Оскільки, курс долара США до гривні змінився більше ніж на 1% та отриманий відповідачем рахунок-фактура від 21.11.2014 № 64337/4117 та рахунок-фактура № 64337/4119 від 21.11.2014 не сплачений в повному обсязі, для остаточного розрахунку за поставлений товар ціна та вартість товару підлягають коригуванню згідно з формулою, вказаною в п. 3.4.3.4.3 договору, яка має наступний вигляд:

Остаточна ціна Товару: К1*((Базова ціна Товару/К2 ОЧ1/КЗ/К-ть… - ОЧn/Кn/К-ть +… ОЧn/К-ть, де:

Базова ціна товару = ціна товару, вказана в специфікації;

К 1= курс банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення остаточного розрахунку;

К 2 = курс Банку долару США на дату підписання специфікації.

К3, К4…- Кn = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку-фактури для здійснення часткової оплати;

Зм коефіцієнт для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати як зазначається в специфікації;

М кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній Специфікації

ОЧ1, ОЧ2.. ОЧn часткова оплата суми Специфікації

К-ть кількість Товару вказана в Специфікації

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу, обумовлене укладеним сторонами договору, специфікацією №1/64337, специфікацією №2/64381, актом приймання-передачі насіння від 11.04.2014, актом приймання-передачі мінеральних добрив від 10.04.2014 та актом приймання-передачі мінеральних добрив від 11.04.2014, видатковою накладною №32686/461149 від 11.04.2014, видатковою накладною №32687/461150 від 11.04.2014, довіреністю №02-04 від 11.04.2014, видатковою накладною №32765/461158 від 10.04.2014, видатковою накладною №32800/461258 від 11.04.2014, товарно-транспортною накладною №143 від 11.04.2014, довіреністю №01/04 від 09.04.2014 товар в розумінні п.1.1 договору.

Разом із тим, зі спливом строку на оплату поставленого товару, позивачем було виставлено відповідачу скориговані рахунки-фактури на оплату, як це прямо передбачено умовами укладеного сторонами договору, проте відповідач, отримавши такі рахунки, їх оплату у встановлені строки та у визначеному договором порядку не здійснив, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 258 334,74 гривень.

Разом із тим, зі спливом строку на оплату поставленого товару, позивачем було виставлено відповідачу скориговані рахунки-фактури на оплату, як це прямо передбачено умовами укладеного сторонами договору, проте відповідач, отримавши такі рахунки, їх оплату у встановлені строки та у визначеному договором порядку не здійснив, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 258 334,74 гривень.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до п. 10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України

Отже, чинне законодавство України не забороняє сторонам при визначенні грошового зобов'язання використовувати як грошовий еквівалент іноземну валюту, при цьому порядок визначення сум, що підлягають сплаті у гривнях сторони можуть визначити у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що, сторони договору погодили, що коригування ціни товару здійснюється згідно умов договору визначених в п.3.4.

Таким, що ціна товару визначена сторонами відповідно до вимог чинного законодавства в національній валюті України гривні, в момент підписання сторонами відповідної специфікації, ціна товару визначена в гривнях, а обумовлене коригування ціни товару, відбувалось за наслідком коригування ціни саме в гривні.

Можливість здійснення коригувань, визначених пунктом 3.4договору, прямо передбачена законодавством України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України вбачається, що ціна в договорі може встановлюватися, а може і визначатись його умовами, що дозволяє стверджувати про правомірність використання формули розрахунку ціни Товару, адже сторонами Договору чітко і однозначно встановлений порядок розрахунку такої ціни за формулами, наведеними у п. 3.4Договору.

Станом на день подачі позову, сума заборгованості відповідача за поставлений товар становить - 258 334,74 грн., строк оплати поставленого товару на день звернення позивачем до суду настав.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 258 334,74 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідачем не наведено будь-яких обставин які б спростовували доводи позивача, а також не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 33-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевказаного, суд першої інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в розмірі 258 334,74 грн. є обґрунтованими, доведеними наявними в матеріалах справи доказами, а відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару покупцем проти строків, вказаних у відповідній специфікації та цьому договорі, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару. У випадку прострочення оплати товару покупцем більше, ніж на 10 календарних днів проти строків, вказаних у відповідній специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від загальної простроченої суми.

Відповідно до п. 6.3. договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.10.2014-10.04.2015 в сумі - 26 717, 94 грн , штрафу - 35 812,41 грн.,

У зв'язку із порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати товару позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 3% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, у зв'язку з чим слід стягнути з відповідача на користь позивача 5 960,52 грн. - 3% річних.

Право сторін встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу встановлено ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки штрафних санкцій 26 717, 94 грн. пені, 35 812,41 грн. штрафу та 5 960,52 грн. - 3% річних, суд приходить до висновку про те, що вони відповідають вимогам чинного законодавства та узгоджуються з безпосередніми умовами укладеного сторонами договору, в звязку з чим, суд такі вимоги задовольняю як законні та обґрунтовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною першою статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач відповідно до статей 32-34, 36, 38 ГПК України надав належні докази, довів обставини на які він посилався як підставу своїх вимог та обґрунтував які дають підставу суду позов задовольнити частково.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено частково.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на Відповідача

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Квітневе» (37540 Полтавська обл., м. Лубни, вул. Людмили Руденко, 3 р/р 260066275 в Райффайзен банк «Аваль» МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, 4 поверх р/р 7001 в філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_2» МФО 300379) заборгованість за Договором поставки № CVS від 07.04.2014 року в розмірі 326 825,61 грн., із яких: основний борг - 258334,74 грн., пеня - 26717,94 грн., штраф - 35812,41 грн., 3% річних - 5960,52 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 18.04.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.