ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016р. Справа№ 914/849/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісер», м. Хмельницький

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНК ТРАНС», м. Городок Львівської області

про: стягнення 38335 грн. 41 коп. заборгованості за Договором № 10/12/1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.12.2015 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 19.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНК ТРАНС» про стягнення 38335 грн. 41 коп. заборгованості за Договором № 10/12/1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.12.2015 року.

Ухвалою суду від 01.04.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 19.04.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору №10/12/1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.12.2015 року в частині оплати вартості наданих позивачем послуг згідно Заявки на подання транспортних послуг/Nransport order No від 12.12.2015 р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 38335,41 грн.

Представник позивача в судове засідання зявився, на виконання вимог ухвали суду від 01.04.2016 року подав для огляду в судовому засіданні оригінали документів, долучених до позовної заяви, письмове підтвердження (вх.№17048/16 від 19.04.2016 р.) про відсутність у провадженні господарського суду України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також рішення цих органів з такого спору, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 01.04.2016 року не виконав. 18.04.2016 р. на адресу суду надійшла заява вх.№16830/16 про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника. Дане клопотання відхиляється як необґрунтоване та документально не підтверджене.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

10.12.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальності «Бісер» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (Експедитор) укладено Договір №10/12/1 на транспортно-експедиційне обслуговування (Договір), відповідно до п.1.1. якого Перевізник зобовязався виконати перевезення ввіреного йому Експедитором вантажу до пункту призначення і передати його уповноваженій на його отримання особі, а Експедитор зобовязався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п.2.2. Договору Експедитор завчасно повідомляє Перевізнику в письмовій заявці наступні відомості по кожному рейсу, яка є невідємною частиною даного Договору: тип вантажу, дата, час ат точна адреса для подачі транспортного засобу під завантаження; тип транспортного засобу; спосіб завантаження і розвантаження, виконавець; найменування, точна адреса і телефон вантажоодержувача; додаткові вимоги до транспортного засобу при необхідності; додаткові необхідні умови до даного перевезення (при необхідності); терміни доставки вантажу (при необхідності); вартість перевезення.

Відповідно до Заявки на подання транспортних послуг/Nransport order No від 12.12.2015 р. позивач надав транспортні послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Липовець (Вінницька обл.) м. Томашув Любенський (Польща), автомобілями: НОМЕР_1, н/п ВХ 6569 ХТ та CKANIA ВХ 8213 ВА, н/п ВХ 4328 ХТ.

Позивач належно виконав взяті на себе зобовязання згідно Договору щодо здійснення обумовленого в Заявці перевезення, що підтверджується даними CMR (транспортної накладної) № 0821126 від 13.12.2015, CMR (транспортної накладної) №0821135 від 13.12.2015 та відміткою вантажоотримувача в графі « 24» CMR про отримання вантажу.

У свою чергу відповідач прийняв надані позивачем послуги, про свідчать долучені до матеріалів справи копії: Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №287 від 17.12.2015 р. на суму 17900,36 грн., Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №288 від 17.12.2015 р. на суму 17900,36 грн., а також Рахунків-фактур №287 від 12.12.2015 р. на суму 17900,36 грн. та №288 від 12.12.2015 р. на суму 17900,36 грн., які підписані зі сторони відповідача, а оригінали оглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до п.5.2. Договору Експедитор здійснює оплату Перевізнику за здійснені ним перевезення на його банківський рахунок протягом 10 банківського дня з дати одержання оригіналів товаротранспортної накладної (CMR), рахунку-фактури, акта на виконання робіт (надання послуг).

Як зазначив позивач у позовній заяві, всі необхідні документи були надіслані відповідачу 25.12.2015 р. та отримані ним 05.01.2016 р.

Однак, всупереч взятим на себе зобовязанням відповідач не провів оплати вартості наданих позивачем послуг перевезення.

З метою досудового врегулювання спору 27.02.2016 р. відповідачу було направлено претензію вих.№7 від 26.02.2016 р. з вимогою в строк до 20 березня 2016 року погасити заборгованість у розмірі 35800,72 грн., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Окрім суми основного боргу в розмірі 35800,72 грн. позивач відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позивних вимог просить суд стягнути з відповідача 2534,69 грн. пені.

Відповідач проти задоволення позову у встановленому законом порядку не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, про наявність таких не повідомив.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі Договору 10/12/1 на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.12.2015 року.

Частиною 1 статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

На підтвердження належного виконання взятих на себе зобовязань за Договором та Заявкою на подання транспортних послуг/Nransport order No від 12.12.2015 р. позивачем до позовної заяви долучено копії CMR (транспортної накладної) № 0821126 від 13.12.2015, CMR (транспортної накладної) №0821135 від 13.12.2015, Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №287 від 17.12.2015 р. на суму 17900,36 грн., Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №288 від 17.12.2015 р. на суму 17900,36 грн., Рахунків-фактур №287 від 12.12.2015 р. на суму 17900,36 грн. та №288 від 12.12.2015 р. на суму 17900,36 грн.

Відповідно до п.5.2. Договору Експедитор здійснює оплату Перевізнику за здійснені ним перевезення на його банківський рахунок протягом 10 банківського дня з дати одержання оригіналів товаротранспортної накладної (CMR), рахунку-фактури, акта на виконання робіт (надання послуг).

Як зазначив позивач у позовній заяві, всі необхідні документи були надіслані відповідачу 25.12.2015 р. та отримані ним 05.01.2016 р.

Однак, всупереч взятим на себе зобовязанням відповідач не провів оплати вартості наданих позивачем послуг перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.3. Договору встановлено, що у разі затримки оплати в термін встановлений даним договором Експедитор сплачує Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожен день прострочення платежу.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 35800,72 грн. основного боргу та 2534,69 грн. пені.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНК ТРАНС» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Івасюка, 2Г; ) на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісер» (29000, м. Хмельницький, Львівське шосе, буд. 14/1; ) 35800,72 грн. (тридцять пять тисяч вісімсот гривень 72 коп.) основного боргу та 2534,69 грн. (дві тисячі пятсот тридцять чотири гривні 69 коп.) пені та 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.04.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А