ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 904/6722/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДанилової М.В.
суддівДанилової Т.Б., Яценко О.В.
за участю представників:
позивача Кость О.Г. (дов. від 18.04.2014 р. №14-105)
відповідачаМалюк Є.М. (дов. від 05.01.2016 р.) Левченко О.В. (дов. від 05.01.2016 р. №32/016-юр)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2016
у справі №904/6722/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Дніпроазот"
простягнення 3205172,67 грн.

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення основного боргу в розмірі 1971909, 67 грн., інфляційних в розмірі 1020378, 82 грн., 3% річних в розмірі 212884, 18 грн., всього 3205172,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору №14/2551/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р.

Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" було надано заяву щодо застосування строків позовної давності.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 р. (колегія у складі суддів: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді Мельниченко І.Ф., Бондарєв Е.М.), позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7476,16 грн. - 3% річних, 275,83 грн. - інфляційних втрат, судовий збір в розмірі 155,04 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. (колегія у складі суддів: головуючий суддя Чимбар Л.В., судді Антоніка С.Г., Джихур О.В.), рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 р. залишено без змін, з тих же підстав.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови у стягненні основної заборгованості у розмірі 1971909, 67 грн., 3% річних у розмірі 197617,40 грн. та втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 1020102,98 грн., прийняти нове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 1971909,67 грн., 3% річних у розмірі 197617,40 грн. та витрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 1020102,98 грн., посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 р. касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У запереченнях на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" надає додаткові пояснення по справі та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні 13.04.2015 р. представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) і Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" (покупець), укладений договір №14/2551/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р.

До вищевказаного договору сторонами були укладені додаткові угоди № №1,2,3,4.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, продавець зобов'язався з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. передати покупцю газ в обсязі до 8605 тис.м3.

Згідно п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4. договору покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.10 р. № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації товару газу з 01.10.11 р. по 31.12.12 р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п.11.1).

Позивач, на виконання умов договору, передав відповідачу за період з жовтня 2011 року по вересень 2012 р. природний газ на загальну суму 17786770,68 грн., що підтверджується актами приймання-передачі.

Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений природний газ розрахувався несвоєчасно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 1971909,67грн., що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Оскільки відповідачем умови договору щодо сплати отриманого природного газу виконані несвоєчасно, позивач, окрім основного боргу, звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1020378,82 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 212884,18 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до суду 25.07.2015 р. із вимогою про стягнення з відповідача 3 % річних за період до 25.07.2012 р., та враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності є вірними висновки судів про відмову у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних, які виникли до 25.07.2012 р. з підстав пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з розрахунком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, щодо стягнення 3% річних у розмірі 7476,16грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 275, 83 грн. за зобов'язаннями за серпень за період прострочки з вересня 2012 р. по листопад 2012 р.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 275, 83 грн. обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

Що стосується суми заявлених вимог про стягнення основного боргу за поставлений газ в сумі 1971909,67 грн. за період з жовтня 2012 р. по грудень 2012 р., суди попередніх інстанцій вказували про таке.

Як вже було зазначено вище, пунктом 4.1. договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 р. № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

Природний газ, який постачався позивачем відповідачу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 14/2552/11, та для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 14/2351/11, який не є предметом спору у даній справі, транспортувався одним магістральним трубопроводом та обліковувся одним комерційним вузлом обліку газу, який встановлений на ГРС-2 та належить ПАТ "Укртрансгаз".

Таким чином, для визначення обсягів газу, поставленого позивачем відповідачу для потреб бюджетних установ та організацій та інших споживачів, необхідно із загального обсягу природного газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці, відняти обсяг природного газу, використаний останнім для виробництва теплової енергії для населення, який розраховується у відповідності до Методики.

Згідно з п. 3 Методики обсяги газу (Qг), тис. м3 (приведені до стандартних умов), які газотранспортне підприємство поставило теплогенеруючому підприємству за звітний період (місяць), оформлюють двостороннім актом приймання-передачі природного газу (додаток 1), який складають протягом п'яти днів місяця, наступного за звітним. Для складання зазначеного акта необхідно виконати розрахунок пропорційного перераховування обсягу теплової енергії, отриманої окремим споживачем, в обсяг газу, використаного на її вироблення,згідно з формулами (1 - 5) розділу IV цієї Методики за зразком розрахунку за звітний період (додаток 2).

Як вірно встановлено судами, після обрахування обсягів газу, поставленого за договором № 14/2351/11 та використаного на вироблення теплової енергії населенню, ці обсяги слід відняти від загального обсягу газу отриманого відповідачем у певний період, залишковий обсяг газу і є обсяг газу поставлений за договором №14/2551/11.

Застосування різних методик розрахунку обсягів природного газу послугувало причиною нарахування позивачем відповідачу протягом жовтня-грудня 2012 року на загальну суму 9066055,61 грн.

Відповідач зі свого боку виконував розрахунок пропорційно перерахування обсягу теплової енергії, отриманої населенням, в обсягах газу, використаного на її вироблення, згідно з формулами розділу ІУ Методики, який направляв позивачу разом з відповідними актами приймання-передачі природного газу, які були підписані відповідачем та газотранспортним підприємством та скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот".

Судами встановлено, що відповідач неодноразово направляв на адресу позивача ряд листів з проханням підписати акти приймання-передачі газу, а саме: лист № 2051/01-6 від 13.11.2012 р. про затримку з підписанням акту приймання-передачі газу за жовтень 2012 року; лист № 2163/01-6 від 26.11.2012 р. про затримку з підписанням актів приймання-передачі газу за вересень та жовтень 2012 року; лист № 2311/01-6 від 18.12.2012 р. про оформлення актів приймання-передачі природного газу за жовтень 2012 року; лист № 27/01-6 від 09.01.2013 р. про затримку підписання актів приймання-передачі газу за жовтень та листопад 2012 року; лист № 120/01-6 від 21.01.2013 р. щодо оформлення актів приймання-передачі природного газу; лист № 213/01-6 від 31.01.2013 р. щодо оформлення актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року; лист ПАТ "Дніпропетровськгаз" від 06.02.2013 р. № 11/6-0057 щодо підписання актів прийому-передачі природного газу (ТКЕ) в НАК "Нафтогаз України"; лист № 493/01-6 від 14.03.2013 р. про оформлення актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року; лист № 631/01-6 від 27.03.2013 р. про оформлення актів приймання-передачі природного газу між НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Дніпропетровськгаз" та ПАТ "ДНІПРОАЗОТ" за минулі періоди; лист ПАТ "Дніпропетровськгаз" від 03.03.2013 р. № 11/6 щодо підписання актів прийому-передачі природного газу (ТКЕ) в НАК "Нафтогаз України"; лист № 721/01-6 від 09.04.2013 р. про підписання актів приймання-передачі газу за жовтень-грудень 2012 року та січень, лютий 2013 року; лист № 1466/01-6 від 24.07.2013 р.

Позивач оформлені належним чином акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року на адресу відповідача не повернув, не зазначив жодних посилань на порушення відповідачем певних вимог законодавчих актів чи порядку розрахунку обсягів поставленого газу чи виробленої теплової енергії і не пояснив, які саме недоліки було допущено відповідачем під час визначення обсягів природного газу із застосуванням Методики., направив відповідачу акти приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад, грудень 2012 року складені у власній редакції, що підтверджується листами, отриманими Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" 11.12.2012 р., 28.01.2013 р., 26.02.2013 р.

Ці акти містили змінені (збільшені) обсяги природного газу ніж ті, що були визначені відповідачем.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що такий факт свідчить про односторонню зміну обсягів поставленого газу без будь-якого правового і математичного обґрунтування.

Крім того, з 09.04.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" листом за № 721/01-6, повторно, направило на адресу позивача належним чином оформлені з боку відповідача акти приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад та грудень 2012 роки.

Вказана пропозиція відповідача була залишена поза увагою позивачем.

На підставі залишення позивачем актів приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року без підпису, відповідач, на виконання умов договору № 14/2551/11 платіжним дорученням № D0412UC0JU від 12.04.2013 р. сплатив позивачу вартість отриманого природного газу в сумі 6780879,26 грн. за обсягами, розрахованими ним з дотриманням вимог Методики.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає цілком правомірним висновок господарських судів про те, що обсяги поставленого газу, розраховані відповідачем є вірними та документально підтвердженими, що свідчить про поставку позивачем відповідачу природного газу саме в обсязі 1521,782 тис.куб.м на загальну суму 7094145,94 грн., а не в обсязі 1944,781 тис.куб.м на загальну суму 9066055,61 грн., як визначено позивачем.

З урахуванням викладеного, господарськими судами правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1971909,67 грн.

Також, позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 197617,40 грн. за періоди прострочення: з 14.11.2012 р. по 12.04.2013 р., з 14.12.2012 р. по 12.04.2013 р., 14.01.2013 р. по 17.04.2015 р. та інфляційних втрат в сумі 1020102,88 грн. за періоди: з листопада 2012 року по квітень 2013 року, з грудня 2012 року по квітень 2013 року, з січня 2013 року по травень 2015 року, разом з тим, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 7476,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 275,83 грн.

Стосовно доводів, які викладені Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в своїй касаційній скарзі, колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

В касаційній скарзі скаржник фактично просить надати нову оцінку доказам у справі, які на його думку неправильно були оцінені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110,11111 Господарського процесуального кодексу України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. у справі № 904/6722/15 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді: Т. Данилова

О. Яценко