ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2016 р.Справа № 924/186/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, м. Київ

до Полонського підприємства теплових мереж, м. Полонне Хмельницька область

про стягнення 1 483 799,62 грн., з яких 653 248,67 грн. заборгованості, 274 172,82 грн. пені, 514 870,12 грн. інфляційних нарахувань, 41 508,01 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю №2/1 від 12.01.2016р.

В судовому засіданні 19.04.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 653 248,67 грн. заборгованості, 274 172,82 грн. пені, 514 870,12 грн. інфляційних нарахувань, 41 508,01 грн. 3% річних за неналежне виконання останнім зобов`язань договору №1917/14-БО-34 від 20.12.2013р. купівлі-продажу природного газу для вироблення теплової енергії.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що НАК „Нафтогаз України свої зобовязання по договору виконав в повному обсязі, передавши відповідачу природний газ протягом січня-грудня 2014р. на суму 1 871 074,56 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2014р. за січень на суму 512 852,20 грн., від 28.02.2014р. за лютий на суму 232 282,71 грн., від 31.03.2014р. на суму 156 811,56 грн., від 30.04.2014р. за квітень на суму 66 906,10 грн., від 24.11.2014р. за жовтень на суму 73 814,21 грн., від 30.11.2014р. за листопад на суму 289 924,34 грн., від 31.12.2014р. за грудень на суму 538 383,44 грн.

Посилається на те, що згідно зі ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач посилається на те, що покупець свої зобов'язання у встановлені договором строки не виконав, борг за отриманий природний газ в повному обсязі не сплатив, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість в сумі 653 248,67 грн.

Відповідно до положень статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач вказує, що згідно п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати вартості обсягів газу в термін до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 274 172,82 грн. згідно розрахунків, доданих до позовної заяви.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вважає, що оскільки, відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 514 870,12 грн. а також три проценти річних в розмірі 41 508,01 грн. (розрахунки додаються).

Підсумовуючи наведе, вказує, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу основний борг у розмірі 653 248,67 грн., 274 172,82 грн. пені, 514 870,12 грн. інфляційних нарахувань та 41 508,01 грн. 3% річних.

Відповідач у направленому суду письмовому відзиві від 22.03.2016р. за вих.№105 повідомив, суд про те, що Полонське підприємство теплових мереж є єдиним теплопостачальним підприємством у м. Полонному, яке виробляє та постачає теплову енергію в дитячі садки, навчальні заклади, бюджетні установи та квартири мешканців місті.

Вказує, що основною причиною виникнення боргу за спожитий природний газ є непогашена заборгованість по різниці в тарифах на послуги централізованого теплопостачання наданого населенню, яка станом на 01.03.2016 р. становить 2 651 235,00 грн.

Зазначає, що невідшкодована різниця в тарифах на теплову енергію, що надана бюджетним організаціям, становить 161 378,00 грн. Бюджетні установи та організації міста мають заборгованість перед підприємство за використану теплоенергію станом на 22.03.2016р., яка становить 687 479,21 грн., у результаті чого підприємство немає можливості погасити борг за використаний газ

Відповідач також повідомив, що залишається непогашеною заборгованість Полонської міської ради перед підприємством за виконані роботи по благоустрою міста, яка станом на 01.03.2016р. складає 1 408 816,53 грн.

Тому, відповідач зауважує, що заявлена до стягнення пеня в сумі 274 172,82 грн. є неспіврозмірно завищеною у порівнянні із сумою боргу 653 248,67 грн. та погашеною відповідачем заборгованістю в сумі 1 217 825,00 грн. у межах строків по договору.

Згідно ч.1 ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що на даний час, Полонське підприємство теплових мереж є не лише теплопостачальним підприємством, а також єдиним підприємством, яке надає послуги із вивезення твердих побутових відходів на території міста Полонного, тому вважає, що розмір пені є надмірно великим порівняно із збитками кредитора та керуючись ст.551 ЦК України, 233 ГК України, відповідач просить зменшити суму заявленої пені на 70%.

На підтвердження вкрай скрутного матеріального становища підприємства, відповідач надав суду: копію звіту про фінансові результати за 2015 рік, копія балансу на 31.12.2015р., копія рахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах (2 розрахунки), довідка про виконані роботи №104 від 22.03.2016р., довідка про заборгованість бюджетних організацій за спожиту тепло енергію від 22.03.2016р. Подані докази оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у засідання суду 19.04.2016р. участі не приймав, проте в засіданні 05.04.2016р. позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Не погодився із клопотанням відповідача про зменшення неустойки на 70% та зазначив, що позивач також має збитки за період 2015 року у звязку із тим, що підприємства-боржники невчасно та не в повному обсязі проводять розрахунки за отриманий природний газ. Тому, просить клопотання відповідача про зменшення пені на 70% відхилити.

Представник відповідача в засідання суду 19.04.2016р. прибув, із позовними вимогами не погодився із підстав, викладених у відзиві на позов. Також, просив суд задовольнити клопотання про зменшення суми пені у звязку із важким фінансовим становищем підприємства.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

20.12.2013р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (продавець) та Полонським підприємством теплових мереж (покупець) був укладений договір №1917/14-БО-34 купівлі - продажу природного газу.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що Продавець передає Покупцеві з „01 січня 2014р. по „31 грудня 2014р. газ обсягом до 1 031,0 тис. куб.м.

Зі змісту п.3.1. Договору вбачається, що право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає Продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується Продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки (п.3.1.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п.3.4. Договору).

Згідно п.4.1, 4.2 Договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів газу покупця. При використанні Покупцем вузлів обліку газу із застосуванням лічильника газу, обсяг спожитого ним газу визначається за результатами вимірювань у діапазоні об`ємних витрат від мінімальної Qmin до максимальної Qmax (у межах роботи лічильника з нормованими похибками вимірювань). При роботі лічильника в діапазоні витрат газу, менших за Qmin, до розрахунків приймається значення, що дорівнює Qmin.

Пункт 5.1. Договору зазначає, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 17%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ -17% - 50,25 грн., всього з ПДВ - 345,85 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 17% - 650,04 грн., всього з ПДВ - 4473,82 грн. (п.п. 5.2 договору).

Згідно п.п.5.3, 5.4, 5.5 Договору передбачено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Реалізація газу покупцю за зазначеною у п.5.2. ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством України). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.6.3. Договору в платіжних дорученнях Покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

У відповідності до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації до „31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 21.01.2014р. до договору купівлі-продажу від 20.12.2013р. №1917/14-БО-34 сторони виклали з 01.01.2014р. пункт 5.2 статті 5 „Ціна газу договору, вказавши що ціна газу за 1000 куб.м. газу становить 2 448,00 грн. без врахування ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 29.04.2014р. до договору сторони визначили, що з 01.04.2014р. пункт 5.2 ст.5 договору викладено в редакції: ціна за 1000 куб.м. газу становить 4 020,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 21.05.2014р. до договору внесено зміни з 01.05.2014р. ціна за 1000 куб.м. газу становить 4 724,00 грн. без врахування ПДВ.

Додатковими угодами №4 від 13.06.2014р. та №5 від 09.09.2014р. сторони внесли зміни, відповідно з 01.06.2014р. ціна за 1 куб.м. газу становить 4 724,00 грн. без врахування ПДВ, а з 01.09.2014р. ціна 1 куб.м. газу становить 4 874,00 грн.

24.11.2014р. сторони підписали Додаткову угоду №6 до договору, відповідно до якої внесли зміни з 01.11.2014р. в п.п. 5.2 договору: ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 100,00 грн. без врахування ПДВ.

Додатковою угодою №7 від 26.12.2014р. до договору купівлі-продажу сторони внесли зміни в з 01.12.2014р., виклали п.п. 5.2 договору в редакції: ціна за 1000 куб.м. становить 5 900,00 грн. без врахування ПДВ.

На виконання умов договору Продавець протягом січня-грудня 2014р. передав, а Покупець отримав природний газ на загальну суму 1 871 074,56 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: від 31.01.2014р. б/н за січень на суму 512 852,20 грн., від 28.02.2014р. б/н за лютий на суму 232 282,71 грн., від 31.03.2014р. б/н на суму 156 811,56 грн., від 30.04.2014р. б/н за квітень на суму 66 906,10 грн., від 24.11.2014р. б/н за жовтень на суму 73 814,21 грн., від 30.11.2014р. б/н за листопад на суму 289 924,34 грн., від 31.12.2014р. за грудень на суму 538 383,44 грн.

Однак, в порушення умов договору, відповідач частково провів оплату вартості газу в сумі 1 217 825,89 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за період із 01.01.2014р. по 30.11.2015р. Решта боргу в сумі 653 248,67 грн. залишилась непогашеною.

У зв'язку із наявною заборгованістю, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 653 248,67 грн. заборгованості, 274 172,82 грн. пені, 514 870,12 грн. інфляційних нарахувань, 41 508,01 грн. 3% річних за неналежне виконання зобов`язань договору №1917/14-БО-34 від 20.12.2013р. купівлі-продажу природного газу для вироблення теплової енергії.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та давши їм оцінку в сукупності суд враховує таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір від 20.12.2013р. №1917/14-БО-34 купівлі-продажу природного газу, який за правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін., до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із п.10 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України затверджених наказом Держкомнафтогазу від 01.11.1994р. за №355 розрахунки за газ здійснюються за цінами та в порядку, передбаченому договорами, які укладаються між газопостачальною і газозбутовою організаціями та споживачами, а також між газозбутовими організаціями та споживачами. Термін оплати, порядок нарахування оплати і перевірки правильності нарахування обумовлюється договором між сторонами.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи умови оплати за газ, які сторонами передбачались в п.6.1 договору від 20.12.2013р. №1917/14-БО-34, із врахуванням доказів про часткову оплату боргу, суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення умов вказаного договору.

При цьому, відповідач зобовязаний був провести остаточний розрахунок за отриманий природний газ в наступні строки: за газ, отриманий в січні 2014р. - до 14.02.2014р., за газ, отриманий в лютому 2014р. до 14.03.2014р.; за газ, отриманий в березні 2014р. - до 14.04.2014р., за газ, отриманий у квітні 2014р. до 14.05.2014р., за газ, отриманий у жовтні 2014р. до 14.11.2014р., за газ, отриманий у листопаді 2014р. до 14.12.2014р., за газ, отриманий у грудні 2014р. до 14.01.2015р.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював погашення боргу за отриманий газ у сумі 1 217 825,89 грн. частинами, розрахунок за газ в кожному місяці проводився з порушенням строків, визначених договором. При цьому, відповідач у поданому відзиві, його представник в судовому засіданні наявність основного боргу у сумі 653 248,67 грн. за отриманий природний газ відповідними доказами не спростував, повідомивши про те, що оплата за газ здійснювалась із порушенням строків у звязку із вкрай скрутним фінансовим становищем підприємства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність несплаченої відповідачем та підтвердженої належним чином основної заборгованості в сумі 653 248,67 грн., відтак позовні вимоги в цій частині є правомірними та таким, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача 41 508,01 грн. 3% річних за неналежне виконання зобов`язань договору №1917/14-БО-34 від 20.12.2013р. купівлі-продажу, судом до уваги приймається таке.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Дане підтверджується правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2010р. №4/720.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14).

Аналізуючи поданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 41 508,01 грн., судом приймається до уваги, що при обрахуванні вказаних сум позивачем приймались до уваги часткові оплати по кожному періоду, і дні фактичних проплат включались у періоди прострочення, за які нарахувались суми 3% річних.

Судом проведено перерахунок 3% річних відповідно до здійснених відповідачем проплат згідно таких розрахунків:

3% річних за зобовязаннями січня 2014р.
період нарахування річнихкількість днів прострочкисума боргу сума річних
15.02.2014р. 22.04.2014р.67 дн. 512 852,20 грн.2 824,20 грн.
24.04.2014р. 10.11.2014р. 201 дн. 505 852,20 грн.8 356,96 грн.
15.11.2014р. 16.11.2014р.2 дн.497 251,03 грн.81,74 грн.
22.11.2014р. 24.11.2014р. 3 дн.376 960,83 грн.92,95 грн.
29.11.2014р. 30.11.2014р. 2 дн. 189 606,39 грн. 31,17 грн.
02.12.2014р. 07.12.2014р. 6 дн. 160 409,29 грн.79,11 грн.
10.12.2014р. 15.12.2014р. 6 дн. 31 789,25 грн. 15,68 грн.
3% річних за зобовязаннями лютого 2014р.
15.03.2014р. 15.12.2014р. 276 дн.232 382,71 грн.5 271,59 грн.
20.12.2014р. 21.12.2014р.2 дн.21 643,07 грн.3,56 грн.
3% річних за зобовязаннями березня 2014р.
15.04.2014р. 14.10.2014р. 183 дн. 156 811,56 грн.2 358,62 грн.
15.10.2014р. 23.12.2014р. 70 дн. 156 811,56 грн.902,20 грн.
27.12.2014р. 28.12.2014р. 2 дн. 142 101,34 грн.23,36 грн.
3% річних за зобовязаннями квітня 2014р.
15.05.2014р. 30.12.2014р. 230 дн. 66 906,10 грн.1 264,80 грн.
01.01.2015р. 18.01.2015р. 18 дн. 34 930,50 грн. 51,68 грн.
20.01.2015р. 22.01.2015р. 3 дн.25 456,44 грн. 6,28 грн.
31.01.2015р. 01.02.2015р. 2 дн. 22 847,00 грн. 3,76 грн.
3% річних за зобовязаннями жовтня 2014р.
15.11.2014р. 01.02.2015р. 79 дн. 73 814,21 грн.479,29 грн.
3% річних за зобовязаннями листопада 2014р.
15.12.2014р. 01.02.2015р. 49 дн.289 924,34 грн.1 167,64 грн.
07.02.2015р. 15.02.2015р. 9 дн. 115 654,98 грн. 85,55 грн.
17.02.2015р. 02.03.2015р. 14 дн. 114 865,23 грн. 132,17 грн.
04.03.2015р. 14.12.2015р. 286 дн. 114 865,23 грн. 2 700,12 грн.
3% річних за зобовязаннями грудня 2014р.
15.01.2015р. 14.12.2015р. 334 дн. 538 383,44 грн.14 779,74 грн.
Всього 3% річних40 712,17 грн.

За таких обставин, правомірним суд вважає нарахування 3% річних в сумі 40 712,17 грн., в решті 795,84 грн. 3% річних суд вважає за необхідне відмовити зважаючи на безпідставність такого нарахування.

Щодо правомірності нарахованої позивачем пені в сумі 274 172,82 грн. та підстав для її стягнення, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ст.199 ГК України виконання господарського зобовязання забезпечується засобами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виходячи із змісту ст.ст.546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобовязання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.п.7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою природного газу позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 274 172,82 грн., а саме: по зобовязаннях січня 2014р. - в сумі 45 346,26 грн., по зобовязаннях лютого 2014р. - в сумі 23 365,60 грн., по зобовязаннях березня 2014р. - в сумі 17 257,87 грн., по зобовязаннях квітня 2014р. в сумі 7 750,11 грн., по зобовязаннях жовтня 2014р. в сумі 4 529,97 грн., по зобовязаннях листопада 2014р. в сумі 34 173,29 грн.; по зобовязаннях грудня 2014р. - в сумі 141 749,72 грн.

Проаналізувавши подані позивачем розрахунки пені судом встановлено, що при визначенні періодів, за які проводилось нарахування пені, позивачем приймались до уваги також і дати, в які відповідач погашав борг, тоді як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено таке:

- за зобовязаннями січня 2014р. за періоди: з 15.02.2014р. по 22.04.2014р. за 67 дн. прострочення із суми боргу 512 852,20 грн. пеня становить 12 996,94 грн.; з 24.04.2014р. по 13.08.2014р. за 112 дн. прострочення із суми боргу 505 852,20 грн. пеня становить 31 903,34 грн.;

- за зобовязаннями лютого 2014р. за період: з 15.03.2014р. по 13.09.2014р. за 183 дн. прострочення із суми боргу 232 382,71 грн. пеня становить 23 282,84 грн.;

- за зобовязаннями березня 2014р. за період: 15.04.2014р. по 13.10.2014р. за 182 дн. із суми боргу 156 811,56 грн. пеня становить 17 176,24 грн.;

- за зобовязаннями квітня 2014р. за період: з 15.05.2014р. по 14.11.2014р. за 184 дн. прострочення із суми боргу 66 906,10 грн. пеня становить 7 750,11 грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2014р. за період: з 15.11.2014р. по 01.02.2015р. за 79 дн. прострочення із суми боргу 73 814,21 грн. пеня становить 4 473,34 грн.;

- за зобовязаннями листопада 2014р. за період: з 15.12.2014р. по 01.02.2015р. за 49 дн. прострочення із суми боргу 289 924,34 грн. пеня становить 10 897,98 грн.; з 07.02.2015р. по 15.02.2015р. за 9 дн. прострочення із суми боргу 115 654,98 грн. пеня становить 1 112,19 грн.; з 17.02.2015р. по 02.03.2015р. за 14 дн. прострочення із суми боргу 114 865,23 грн. пеня становить 1 718,26 грн., з 04.03.2015р. по 14.06.2015р. за 103 дн. прострочення із суми боргу 114 865,23 грн. пеня становить 19 448,41 грн.;

- за зобовязаннями грудня 2014р. за період: з 15.01.2015р. по 14.07.2015р. за 181 дн. прострочення 182 дн. прострочення із суми боргу 538 383,44 грн. пеня становить 141 749,72 грн.

Отже, правомірним буде нарахування пені в розмірі 272 509,37 грн., натомість сума пені 1 663,45 грн. (274 172,82 грн. 272 509,37 грн.) нарахована позивачем безпідставно, тому в її стягненні необхідно відмовити.

Водночас, ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені на 70%, про що останнім подано відповідне клопотання, та просить врахувати, що заявлена позивачем до стягнення пеня є неспіврозмірно завищеною у порівнянні із сумою боргу 653 248,67 грн. та погашеною відповідачем заборгованістю в сумі 1 217 825,00 грн. у межах строків по договору.

Обгрутнтовуючи клопотання про зменшення суми пені на 70%, відповідач просить суд прийняти до уваги те, що основною причиною виникнення боргу за спожитий природний газ перед позивачем є непогашена заборгованість по різниці в тарифах на послуги централізованого теплопостачання, наданого населенню, яка станом на 01.03.2016 р. становить 2 651 235,00 грн.

При цьому, невідшкодована відповідачу різниця в тарифах на теплову енергію, що надана бюджетним організаціям, становить 161 378,00 грн., а бюджетні установи та організації міста мають заборгованість перед відповідачем за використану теплоенергію станом на 22.03.2016р. в сумі 687 479,21 грн. Також, станом на 01.03.2016р. залишається непогашеною заборгованість Полонської міської ради перед відповідачем за виконані роботи по благоустрою міста в сумі 1 408 816,53 грн.

За таких обставин, відповідач не має фінансової можливості погасити борг за використаний газ.

Вказані доводи, відповідач підтвердив наявними в матеріалах справи доказами, подавши суду: копію звіту про фінансові результати за 2015 рік, копія балансу на 31.12.2015р., копія рахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах (2 розрахунки), довідка про виконані роботи №104 від 22.03.2016р., довідка про заборгованість бюджетних організацій за спожиту тепло енергію від 22.03.2016р.

Подані відповідачем докази та документи судом досліджені та приймаються до уваги як належні.

Згідно п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Враховуючи вищенаведене, норми законодавства, клопотання відповідача про зменшення суми пені та штрафу із підстав збитковості підприємства, обєктивні обставини, які призвели до виникнення боргу, беручи до уваги те, що відповідачем газ придбавався для вироблення теплової енергії для потреб установ, що фінансуються із державного бюджету, суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення суми пені задовольнити частково, а розмір пені зменшити на 20% до 218 007,50 грн.

Аналогічною є правова позиція Вищого господарського суду України у постановах від 22.11.2011р. по справі №11/5005/6874/2011, від 29.11.2012р. по справі №11/5025/579/12.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що згідно ч.1 ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу І Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Даною статтею гарантується право на мирне володіння своїм майном.

У контексті даної справи встановлення обов'язку сплати штрафних санкцій розглядається як позбавлення власності. Відповідно, воно повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одним з принципів міжнародного права, який застосовується при перевірці відповідності стягнення коштів, зборів інших платежів вимогам ст.1 Протоколу №1, є принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання „Справедливого балансу„ між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання.

Відтак, „справедливий баланс не може вважатись дотриманим у даній справі, якщо розмір стягнення неустойки залишиться незмінним, враховуючи погашення відповідачем значної суми боргу (із суми зобовязання по договору 1 871 074,56 грн. відповідач сплатив 1 217 825,89 грн.), незначна кількість днів прострочення, недоведеність збитків позивача, заподіяних відповідачем внаслідок несвоєчасно виконаного зобов'язання).

Так само, не може вважатись дотриманим принцип „справедливого балансу у випадку відсутності у боржника механізмів забезпечення своєчасності фінансування установ із державного бюджету для відшкодування позивачу коштів за поставлений природний газ.

Тому суд вважає за можливе зменшити заявлений до стягнення розмір пені на 20%, що відповідає сумі 54 501,87 грн.

Відтак, правомірним суд вважає стягнення із відповідача пені в сумі 218 007,50 грн., тому у решті 56 165,32 грн. пені (враховуючи 54 501,87 грн. пені, яка зменшена судом в порядку п.3 ст.83 ГПК України), суд вважає за доцільне відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати у розмірі 514 870,12 грн. Із поданого розрахунку вбачається, що позивач здійснив інфляційне нарахування за наступні періоди:

- за зобовязаннями січня 2014р. за період з лютого 2014р. по грудень 2014р. нараховано 110 662,03 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями лютого 2014р. за період з березня 2014р. по грудень 2014р. нараховано 55 486,19 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями березня 2014р. за період з квітня 2014р. по грудень 2014р. нараховано 33 260,42 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями квітня 2014р. за період з травня 2014р. по січень 2015р. нараховано 13 042,83 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями жовтня 2014р. за період з листопада 2014р. по січень 2015р. нараховано 6 060,64 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями листопада 2014р. за період з грудня 2014р. по листопад 2015р. нараховано 68 531,52 грн. інфляційних втрат;

- за зобовязаннями грудня 2014р. за період з січня 2015р. по листопад 2015р. нараховано 227 870,12 грн. інфляційних втрат.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права.

Проте, позивачем при обрахуванні інфляційних втрат за вищевказані періоди не було прийнято до

уваги, що в ці періоди відповідач погашав заборгованість частинами і загальна сума сплаченого боргу становила 1 217 825,89 грн., а тому на відповідні кінцеві дати прострочення платежів був відсутній період, який би передував простроченню, та дорівнював би одному календарному місяцю.

Відтак, судом при перевірці заявлених позивачем сум інфляційних втрат враховані вищезазначені вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, а тому правомірним суд вважає такі нарахування інфляційних витрат, а саме:

- за зобовязаннями січня 2014р. за період з липня 2014р. по жовтень 2014р. із суми боргу 505 852,20 грн. інфляційні втрати становлять 33 575,47 грн.;

- за зобовязаннями лютого 2014р. за період з квітня 2014р. по листопад 2014р. із суми боргу 232 382,71 грн. інфляційні втрати становлять 41 085,36 грн.;

- за зобовязаннями березня 2014р. за період з травня 2014р. по грудень 2014р. із суми боргу 156 811,56 грн. інфляційні втрати становлять 27 188,42 грн.;

- за зобовязаннями квітня 2014р. за період з червня 2014р. по грудень 2014р. із суми боргу 66 906,10 грн. інфляційні втрати становлять 8 726,33 грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2014р. за період з грудня 2014р. по січень 2015р. із суми боргу 73 814,21 грн. інфляційні втрати становлять 4 571,31 грн.;

- за зобовязаннями листопада 2014р. за період з квітня 2015р. по травень 2015р. із суми боргу 114 865,23 грн. інфляційні втрати становлять 18 961,95 грн.;

- за зобовязаннями грудня 2014р. за період з лютого 2015р. по листопад 2015р. із суми боргу 538 383,44 грн. інфляційні втрати становлять 204 788,17 грн.

Відтак, інфляційні втрати у сумі 338 897,01 грн. суд вважає такими, що заявлені правомірно, тому підлягають стягненню із відповідача. Решта інфляційних витрат в сумі 175 973,11 нарахована позивачем безпідставно, тому задоволенню не підлягає.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 653 248,67 грн. основного боргу, 218 007,50 грн. пені, 338 897,01 грн. інфляційних нарахувань та 40 712,17 грн. 3% річних. У решті позову про стягнення із відповідача 56 165,32 грн. пені, 795,84 грн. 3% річних та 175 973,11 грн. інфляційних витрат суд вважає за необхідне відмовити із вищевикладених підстав.

Відповідно ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат судом враховується положення п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, м. Київ до Полонського підприємства теплових мереж, м. Полонне Хмельницька область про стягнення 1483 799,62 грн., з яких 653 248,67 грн. заборгованості, 274 172,82 грн. пені, 514 870,12 грн. інфляційних нарахувань, 41 508,01 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути із Полонського підприємства теплових мереж, 30500, Хмельницька область, м.Полонне, вул. Л.Українки, буд. 93 () на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, 011001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6 () 653 248,67 грн. (шістсот пятдесят три тисячі двісті сорок вісім гривень 67 коп.) заборгованості, 218 007,50 грн. (двісті вісімнадцять тисяч сім гривень 50 коп.) пені, 338 897,01 грн. (триста тридцять вісім тисяч вісімсот девяносто сім гривень 01 коп.) інфляційних нарахувань, 40 712,17 грн. (сорок тисяч сімсот дванадцять гривень 17 коп.) 3% річних, 19 580,51 грн. (девятнадцять тисяч пятсот вісімдесят гривень 51 коп.) відшкодування сплаченого судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення із відповідача 56 165,32 грн. пені, 795,84 грн. 3% річних, 175 973,11 грн. інфляційних витрат відмовити.

Повне рішення складено 22.04.2016р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001) рекоменд. кореспонд.