РІШЕННЯ

21 квітня 2016 року Справа № 913/336/16

Провадження №5/913/336/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 7334844 грн. 73 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Вінніков С.В.

Секретар судового засідання помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, головний юрисконсульт Відділу претензійно-позовної роботи управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту, довіреність № 14-96 від 18.04.2014;

від відповідача - ОСОБА_3, юрисконсульт підприємства, довіреність № 3 від 04.01.2016; ОСОБА_4, начальник юридичного відділу, довіреність № 2 від 04.01.2016.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 17.12.2013 № 1365/14-ТЕ-20 в сумі 7334844 грн. 73 коп., з яких:

пеня 2033617 грн. 28 коп.,

інфляційні втрати 4879759 грн. 51 коп.,

3% річних 421467 грн. 94 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежним виконання відповідачем договірних зобовязань в частині оплати за поставлений природний газ відповідно до договору купівлі-продажу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача надав відзив на позовну заяву від 18.03.2016 № 612 та додатковий відзив на позовну заяву від 01.04.20163 № 713.

У них відповідач зазначає, що позивачем було поставлено природний газ на загальну суму 26000759 грн. 12 коп., а саме:

-у січні 2014 року на суму 6 439 300 грн. 20 коп. (сплачено у повному обсязі 18.12.2014);

-у лютому 2014 року на суму 5 646 489 грн. 26 коп. (сплачено у повному обсязі 18.12.2014);

-у березні 2014 року на суму 4 798 579 грн. 33 коп.. (сплачено у повному обсязі 29.12.2014);

-у квітні 2014 року на суму 138 279 грн. 02 коп. (сплачено у повному обсязі 29.12.2014);

-у жовтні 2014 року на суму 588 584,90 грн. (сплачено у повному обсязі 29.12.2014);

-у листопаді 2014 року на суму 3 590 537 грн. 29 коп. (частково сплачено станом на 29.12.2014 у сумі - 1 404 185 грн. 20 коп., у повному обсязі 06.01.2015);

-у грудні 2014 року на суму 4 798 989 грн. 12 коп. (сплачено у повному обсязі 24.04.2015).

За спожитий природний газ у січні-листопаді 2014 року відповідно до договору від 17.12.2013 № 1365/14-ТЕ-20 у період з 03.11.2014 по 29.12.2014 включно КП "Лисичанськтепломережа перерахувала із рахунку зі спеціальним режимом використання на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" грошові кошти у розмірі 3 115 917 грн. 91 коп.

За таких обставин, до 29.12.2014 включно (дати проведення останнього взаєморозрахунку відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання субвенції) КП Лисичанськтепломережа вжило усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий у відповідності до договору від 17.12.2013 № 1365/14-ТЕ-20 впродовж січня-листопада (включно) 2014 року природний газ, яка виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Таким чином розмір грошових коштів сплачених за спожитий природний газ відповідно до договору від 17.12.2013 № 1365/14-ТЕ-20 після 29.12.2014 становить:

- за спожитий природний газ у листопаді 2014 року - у сумі 2 186 352 грн. 09 коп.

- за спожитий природний газ у грудні 2014 року - у сумі 4 798 989 грн. 12 коп.

Що стосується нарахування пені, то відповідач зазначає, що частиною 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений у ст.1 цього Закону (до 31.12.2015), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Статтею 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції передбачено, що населені пункти, де проводилася антитерористична операція, визначаються у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 розпорядженням №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України (надалі - Перелік).

Місцезнаходженням відповідача є м.Лисичанськ Луганської області, яке включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, то вважаємо, що підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Таким чином, на правовідносини сторін щодо заборгованості за спожитий природний газ розповсюджується дія Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», а відтак і мораторій на стягненні пені, нарахованої за несвоєчасні розрахунки за спожитий природний газ.

На підставі вищевикладеного, відповідача просить господарський суд Луганської області відмовити в позові в частині стягнення пені в повному обсязі, інфляційних витрат в сумі 3 970 717 грн. 48 коп. та 3% річних у сумі 400 601 грн. 85 коп.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) і ОСОБА_1 підприємством "Лисичанськтепломережа" (покупець, відповідач) 17.12.2013 укладено договір № 1365/14-ТЕ-20 на купівлю-продаж газу.

За умовами розділу 1 договору предметом договору є правовідносини, за якими продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ.

В пункті 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності до п. 4.1 договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

В пункті 6.3 договору сторони домовились, що в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди за цим договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання зобовязань за договором, позивач поставив протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 24-30).

Відповідач протягом дії договору здійснював оплату спожитого газу не завжди з дотриманням умов, передбачених п. 6.1 договору.

За січень 2014 року на час звернення до суду сума боргу відсутня, проте фактично сплата вартості газу в розмірі 21723 грн. 42 коп. відбулась 03.11.2014, 17385 грн. 26 коп. 04.11.2014, 30094 грн. 02 коп. 05.11.2014, 12970 грн. 13 коп. 06.11.2014, 46475 грн. 11 коп. 07.11.2014, 19123 грн. 71 коп. 10.11.2014, 26004 грн. 75 коп. 11.11.2014, 35573 грн. 25 коп. 12.11.2014, 44477 грн. 13 коп. 13.11.2014, 68615 грн. 69 коп. - 14.11.2014, 78752 грн. 29 коп. 17.11.2014, 13919 грн. 11 коп. 18.11.2014, 43573 грн. 71 коп. 19.11.2014, 15738 грн. 23 коп. - 20.11.2014, 23675 грн. 51 коп. - 21.11.2014, 24094 грн. 43 коп. 24.11.2014, 24883 грн. 95 коп. 25.11.2014, 19780 грн. 56 коп. 26.11.2014, 30023 грн. 03 коп. 27.11.2014, 32240 грн. 92 коп. 28.11.2014, 41165 грн. 78 коп. 01.12.2014, 13049 грн. 35 коп. 02.12.2014, 15411 грн. 42 коп. 03.12.2014, 11927 грн. 22 коп. 04.12.2014, 17963 грн. 98 коп. 05.12.2014, 17322 грн. 34 коп. 08.12.2014, 14470 грн. 28 коп. 09.12.2014, 9908 грн. 33 коп. 10.12.2014, 12401 грн. 07 коп. 11.12.2014, 38348 грн. 97 коп. - 12.12.2014, 96141 грн. 54 коп. 15.12.2014, 264741 грн. 57 коп. 16.12.2014, 261656 грн. 19 коп. - 17.12.2014, 4995667 грн. 95 коп. 18.12.2014 тобто з простроченнями.

За лютий 2014 року вартість газу в розмірі 5646489 грн. 26 коп. сплачено із порушенням передбачених строків, а саме: 18.12.2014.

За березень 2014 року вартість газу в розмірі 4798579 грн. 33 коп. сплачено із порушенням передбачених строків, а саме: 18.12.2014 849312 грн. 38 коп., 19.12.2014 73418 грн. 22 коп., 19515 грн. 07 коп. 22.12.2014. 163173 грн. 15 коп. 23.12.2014, 37879 грн. 80 коп. - 24.12.2014, 16412 грн. 20 коп. 25.12.2014, 34038 грн. 93 коп. 26.12.2014, 3604829 грн. 58 коп. 29.12.2014.

За квітень 2014 року вартість газу в розмірі 138279 грн. 02 коп. сплачено із порушенням передбачених строків, а саме: 29.12.2014.

За жовтня 2014 року вартість газу в розмірі 588584 грн. 90 коп. сплачено із порушенням передбачених строків, а саме: 29.12.2014.

За листопад 2014 року вартість газу в розмірі 3590537 грн. 29 коп. сплачено із порушенням передбачених строків, а саме: 29.12.2 грн. 77 коп., 30.12.2 грн. 28 коп., 06.01.2015 481618 грн. 24 коп.

За грудень 2014 року вартість газу в розмірі 4798989 грн. 12 коп. сплачено 06.01.2015 530340 грн. 97 коп., 08.01.2015 18742 грн. 60 коп., 09.01.2015 3286 грн. 39 коп., а із порушенням передбачених строків, а саме: 27.01.2015 12740 грн. 80 коп., 28.01.2015 3217 грн. 72 коп., 29.01.2015 207083 грн. 43 коп., 30.01.2015 12308 грн. 96 коп., 02.02.2015 14495 грн. 18 коп.., 03.02.2015 6994 грн. 01 коп., 04.02.2015 8656 грн. 27 коп., 05.02.2015 7229 грн. 00 коп., 06.02.2015 8008 грн. 16 коп., 09.02.2015 47893 грн. 51 коп., 10.02.2015 11940 грн. 16 коп., 11.02.2016 12045 грн. 85 коп., 12.02.2015 19003 грн. 64 коп., 13.02.2015 8001 грн. 76 коп., 16.02.2015 12348 грн. 94 коп., 17.02.2015 2264 грн. 06 коп., 18.02.2015 851586 грн. 85 коп., 19.02.2015 35086 грн. 09 коп., 20.02.2015 20874 грн. 84 коп., 23.02.2015 22056 грн. 74 коп., 24.02.2015 12058 грн. 75 коп., 25.02.2015 12618 грн. 83 коп., 26.02.2015 14644 грн. 45 коп., 27.02.2015 43839 грн. 27 коп., 02.03.2015 787326 грн. 43 коп., 03.03.2015 23952 грн. 87 коп., 04.03.2015 25824 грн. 74 коп., 05.03.2015 37884 грн. 27 коп., 06.03.2015 6393 грн. 29 коп., 10.03.2015 6396 грн. 15 коп., 11.03.2015 11637 грн. 70 коп., 12.03.2015 10345 грн. 80 коп., 13.03.2015 42778 грн. 17 коп., 16.03.2015 6702 грн. 80 коп., 17.03.2015 9361 грн. 31 коп.,18.03.2015 12063 грн. 67 коп., 19.03.2015 12989 грн. 69 коп., 20.03.2015 12993 грн. 97 коп.. 23.03.2015 9640 грн. 41 коп., 24.03.2015 8898 грн. 77 коп., 25.03.2015 10160 грн. 39 коп., 26.03.2015 11743 грн. 17 коп., 27.03.2015 - 74678 грн. 82 коп.. 30.03.2015 424230 грн. 52 коп., 31.03.2015 45664 грн. 21 коп., 01.04.2015 131649 грн. 10 коп., 02.04.2015 19554 грн. 25 коп., 03.04.2015 29719 грн. 89 коп., 06.04.2015 - 29642 грн. 14 коп., 08.04.2015 13760 грн. 07 коп., 09.04.2015 13004 грн. 44 коп., 10.04.2015 14068 грн. 07 коп., 14.04.2015 9907 грн. 53 коп., 15.04.2015 22271 грн. 60 коп., 16.04.2015 14705 грн. 29 коп., 17.04.2015 653894 грн. 91 коп., 20.04.2015 30302 грн. 95 коп., 21.04.2015 120619 грн. 81 коп., 2.04.2015 9107 грн. 57 коп., 23.04.2015 128834 грн. 96 коп., 24.04.2015 6919 грн. 16 коп.

Сума заборгованості за основним зобовязанням на день звернення з позовом до суду погашена у повному обсязі.

У звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності з п. 2 ст. 193 Господарського суду України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір від 17.12.2013 № 1365/14-ТЕ-20, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, 17.10.2014 та 24.12.2014 між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради укладено договори №№ 836/30, 838/30 та 1583/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі договори про організацію взаєморозрахунків) (а.с.69-84).

Предметом цих договорів була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік та постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30 Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Положеннями пункту 8 вказаних договорів передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 1365/14-ТЕ-20 від 17.12.2013 за 2014 рік.

За змістом пункту 11 (пп. 2) договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Таким чином сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений протягом січня - грудня 2014 року відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, який діяв, та виконувався сторонами, і відповідно до пункту 16 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як вбачається з предмету укладених між сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків, він стосувався заборгованості накопиченої протягом січня - грудня 2014 року на загальну суму 20299567 грн. 00 коп., а тому уклавши вказані договори сторони дійшли згоди змінити порядок та строки погашення саме цієї заборгованості в такому розмірі за зобовязаннями січня - грудня 2014 року.

Судом встановлено, що частково розрахунок за поставлений природний газ в січні- грудні 2014 року відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах по організацію взаєморозрахунків, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 71,72,73,74,77,78,79,80, 83,84).

Зазначені документи свідчать про те, що заборгованість за актом за листопад 2014 року частково сплачено у повному обсязі лише 06.01.2015, а за грудень 2014 року - 24.04.2015.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт споживання газу відповідачем і погашення заборгованості за основним зобовязанням з порушення строків, встановлених договором купівлі-продажу природного газу № 1365/14-ТЕ-20 від 17.12.2013 та договорами №№ 836/30 від 17.10.2014, 838/30 від 17.10.2014 та 1583/30 від 24.12.2014 про організацію взаєморозрахунків підтверджена матеріалами справи і не оспорена відповідачем.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статей 610, 611 цього ж Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Статтею 216 цього ж Кодексу передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд дійшов до висновку, що розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та умов договору.

Разом з тим, при розрахунку позивачем помилково в період прострочення зараховано дні погашення заборгованості.

Так, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суд України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Таким чином, кінцевою датою розрахунку по кожному з періодів прострочення при часткових оплатах по розрахунках є дата остаточної оплати боргу, а оскільки дата оплати не входить до періоду прострочення, то всі періоди нарахування з урахуванням часткових оплат корегуються на цей день.

За порушення строків оплати за договором № 1365/14-ТЕ-20 від 17.12.2013 позивачем нарахована пеня у сумі 2033617 грн. 28 коп. на зобовязання з оплати, що виникли у січні-квітні та жовтні-грудні 2014 року, згідно із наданим позивачем розрахунку.

Разом з тим, суд дійшов до висновку, що заборгованість за актами за листопад-грудень 2014 року лише частково сплачено з порушенням строків, встановлених договором купівлі-продажу природного газу та договорами про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи зазначене, пеня повинна нараховуватися за зобовязаннями листопада-грудня 2014 року, які були виконані неналежним чином.

Відповідно до ст.1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси (що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом) метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із ч. 2 ст. 2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2016, вбачається, що основним видом діяльності КП Лисичанськтепломережа є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Лисичанськ Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом.

Згідно із п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ НАК Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1365/14-ТЕ-20 від 17.12.2013 (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 29.09.2015р. по справі № 908/6344/14 та в постанові від 24.02.2016 по справі №905/1353/15).

Одночасно, згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відповідного Закону України відбулось 06.02.2015 у газеті Голос України (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015.

Таким чином, з врахуванням положень ст.ст. 1, 2 вищезазначеного Закону нарахування позивачем пені за зобовязаннями листопада-грудня 2014 року повинно здійснюватися наступним чином.

Пеня за зобовязаннями листопада 2014 року повинна нараховуватись з 30.12.2014 по 05.01.2015 та складати 2955 грн. 68 коп.

За зобовязаннями грудня 2014 року пеня повинна нараховуватись з 15.01.2015 по 06.02.2015 та складати 68056 грн. 25 коп.

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню, складає 71011 грн. 93 коп.

Тому, перевіривши розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення пені в сумі 71011 грн. 93 коп. за визначені судом періоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевказаний висновок суду про те, що заборгованість за актами за листопад-грудень 2014 року лише частково сплачено з порушенням строків, встановлених договором купівлі-продажу природного газу та договорами про організацію взаєморозрахунків, суд дійшов до наступного висновку щодо стягнення 3% річних:

- за зобовязаннями листопада 2014 року за період з 30.12.2014 по 05.01.2015 в сумі 316 грн. 68 коп.;

- за зобовязаннями грудня 2014 року за період з 15.01.2015 по 24.05.2015 в сумі 17587 грн. 11 коп.

Вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в сумі 17903 грн. 79 коп. за вказані періоди, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. У задоволенні решти вимог про стягнення 3% річних слід відмовити.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних втрат, то суд з заявленою сумою погоджується частково, з урахуванням власного розрахунку.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати обраховувались ним виходячи із суми боргу, яка існувала на перший день прострочення, тобто 14 числа кожного місяця, незалежно від фактів оплати у цьому місяці. Ніякого обґрунтування щодо обрання такої методики визначення інфляційних втрат не надано.

В п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В згаданій постанові не міститься вказівок про алгоритм визначення інфляційних втрат у разі погашення боргу частинами, проте є посилання, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації про порядок застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Верховний Суд України наголошує, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За змістом вищевказаного листа, умовно слід рахувати якщо борг утворився з 1 до 15 числа місяця, то слід нараховувати індекс інфляції за цей поточний місяць, а якщо борг виник з 16 по 31 число, то розрахунок інфляційних втрат починається з наступного місяця.

Враховуючи вищевикладену позицію вищих судових інстанцій, суд вважає, що інфляційні втрати повинні визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а в разі погашення боргу частинами, на суму боргу на кожний останній день місяця, в якому така сума зменшувалась, враховуючи календарну дату такого погашення.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що:

- за зобовязаннями листопада 2014 року інфляційні втрати не нараховуються, оскільки заборгованість існувала лише з 30.12.2014 по 05.01.2015;

- за зобовязаннями грудня 2014 року за період січень-квітень 2015 року в сумі 417892 грн. 95 коп.

Так, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає задоволенню складає 417891 грн. 95 коп. за вказаний період. У задоволенні решти вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню пеня в сумі 71011 грн. 93 коп., інфляційні втрати у сумі 417892 грн. 95 коп. та 3% річних у сумі 17903 грн. 79 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 7602 грн. 13 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ОСОБА_1 підприємства Лисичанськтепломережа про стягнення 7334844 грн. 73 коп. задовольни частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області, вул. Баумана, б. 17, ідентифікаційний код 13401321, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720, пеню в сумі 71011 грн. 93 коп., інфляційні втрати у сумі 417892 грн. 95 коп., 3% річних у сумі 17903 грн. 79 коп., судовий збір в сумі 7602 грн. 13 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 25.04.2016.

Суддя С.В.Вінніков

Надр. прим.

1 до справи

2 позивачу за адресою 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

3 відповідачу за адресою 93113, м. Лисичанськ Луганської області, вул. Баумана, б. 17