Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"21"квітня 2016 р. Справа № 927/183/16

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівська Логістична Група", , вул. Квітнева, 24, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501

Предмет спору: про стягнення 37600,00 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, довіреність №1202 від 17.12.2014,

ОСОБА_4 - представник, довіреність №1066 від 23.07.2013;

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська Логістична Група" про стягнення 37600,00 грн за неналежне виконання умов договору перевезення вантажу №16/11-2015 від 16.11.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що надання послуг по перевезенню вантажу ним було виконано належним чином без будь-яких зауважень чи застережень з боку відповідача. Вантаж було доставлено вчасно без втрат, що підтверджується підписами та печаткою відповідача у підписаних між сторонами акті звіряння та актах виконаних робіт, у яких відсутні будь-які примітки чи застереження з боку відповідача. В свою чергу відповідач надані послуги по перевезенню вантажу прийняв, але свої обов'язки щодо оплати їх вартості в порядку та строки, визначені сторонами, не виконав.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 29.02.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.03.2016.

Розгляд справи відкладався на 05.04.2016 та 21.04.2016, відповідно.

У судове засідання з'явились уповноважені представники позивача.

Ухвали Господарського суду Чернігівської області про порушення провадження від 29.02.2016 та про відкладення розгляду справи від 05.04.2016, направлені на юридичну адресу відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулися до суду неврученими з відмітками відділення поштового зв'язку «організація не знайдена» та «за зазначеною адресою не проживає», ухвала суду про відкладення розгляду справи від 22.03.2016 відповідачем отримана, про що свідчить поштове відправлення №516 від 23.03.2016.

За приписами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представники позивача вважали за можливе розглянути справу за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Від представників позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача у судові засідання 22.03.2016, 05.04.2016 та 21.04.2016 суд не повідомлено.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка уповноваженого представника відповідача у судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у позові, письмових та усних поясненнях.

Зокрема представниками позивача у судовому засіданні було надано письмові пояснення з додатками на підтвердження здійснених перевезень і отримання відповідачем вантажу та додаткового усно пояснено суду, що на час перевезень сторонами у відповідності до законодавства (на кожне перевезення) оформлювалися всі необхідні первинні документи, а саме товаро-транспортні накладні (надалі ТТН) та подорожні листи. Згідно домовленості сторін на підставі ТТН та подорожніх листів сторони одночасно формували акти прийому-передачі виконаних робіт та рахунки-фактури.

Оскільки між сторонами існували довірчі стосунки, то рахунки - фактури та акти прийому - передачі робіт передавались нарочно «з рук в руки» і підписувались «пакетно». Тому, зазначив представник позивача, і було пропущено підпис на спірному Договорі, оскільки через велику кількість підписуваних одночасно документів, Договір випадково пропустили.

Представник позивача також зауважив, що первинними документами, які підтверджують фактичне надання послуг з перевезення вантажу є належним чином оформлені акти-передачі виконаних робіт між сторонами, які містять всю необхідну інформацію (істотні умови) про надані послуги та їх вартість. Крім того, сторони погодили та підписали Протоколи погодження договірної ціни від 16.11.2015, 24.11.2015, 15.12.2015, які фіксують пункти відправлення та отримання вантажу, а також вартість послуг та порядок і термін оплати вказаних послуг.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши надані учасниками судового процесу докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено судом, 16.11.2015 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівська логістична група» (замовник) укладено Договір №16/11-2015 про перевезення вантажу (далі - Договір).

Згідно п.п. 1.1, 1.3 п.1 Договору перевізник виділяє технічно-справні автомобілі - самоскиди для перевезення вантажів замовника в кількості_1000+- 10% тонн, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити послуги по перевезенню вантажу у відповідності до умов даного Договору. Перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу плату, вказану в рахунку на оплату та акті прийому-передачі виконаних робіт.

У відповідності до п.п. 1.4 п. 1 Договору договірна орієнтовна вартість вантажних автомобільних перевезень за цим договором обумовлюється протоколом погодження договірної ціни, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Перевізник зобов'язується своєчасно доставити прийнятий до перевезення вантажу (п.п.2.3 п.2 Договору).

Замовник зобов'язується провести оплату за надані послуги по перевезенню вантажу протягом 1-го календарного дня з дати складання акту прийому-передачі виконаних робіт в сумі згідно з рахунком перевізника (п.п. 3.9 п.3 Договору).

Даний Договір підписаний позивачем - ФОП ОСОБА_1 з проставлянням своєї печатки.

16.11.2015 сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни до Договору (Додаток №1 до Договору), пунктами 1, 3 якого визначено, що сторони дійшли згоди встановити ціну за послуги перевезення з одиницею виміру «година» у розмірі 300,00 грн по маршруту перевезення - «вантажні автомобільні перевезення». Оплата здійснюється на протязі двох банківських днів з моменту вивантаження автотранспорту та в сумі, вказаній в рахунку на оплату та акті прийому-передачі виконаних робіт.

24.11.2015 сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни до Договору (Додаток №2 до Договору), згідно пунктів 1, 3 якого сторони дійшли згоди встановити ціну за послуги перевезення з одиницею виміру «послуга» у розмірі 900,00 грн по маршруту перевезення - «с. Іванівка, Чернігівський район, Чернігівська область - м. Чернігів, Чернігівська область». Оплата здійснюється на протязі одного банківського дня з моменту вивантаження автотранспорту та в сумі, вказаній в рахунку на оплату та акті прийому-передачі виконаних робіт.

15.12.2015 сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни до Договору (Додаток №3 до Договору), у відповідності до пунктів 1, 3 якого сторони дійшли згоди встановити ціну за послуги перевезення з одиницею виміру «послуга» у розмірі 5600,00 грн по маршруту перевезення - «м. Чернігів, Чернігівська область - м. Бориспіль, Київська область». Оплата здійснюється на протязі одного банківського дня з моменту вивантаження автотранспорту та в сумі, вказаній в рахунку на оплату та акті прийому-передачі виконаних робіт.

11.01.2016 сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни до Договору (Додаток №4 до Договору), пунктами 1, 3 якого визначено, що сторони дійшли згоди встановити ціну за послуги перевезення з одиницею виміру «послуга» у розмірі 7200,00 грн по маршруту перевезення - «м. Чернігів, Чернігівська область - с. Пакуль, Чернігівська область - м. Бориспіль, Київська область». Оплата здійснюється на протязі одного банківського дня з моменту вивантаження автотранспорту та в сумі, вказаній в рахунку на оплату та акті прийому-передачі виконаних робіт.

Зазначені Протоколи погодження договірної ціни підписані представниками обох сторін і засвідчені їх печатками.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено своєчасне і в повному обсязі перевезення вантажів відповідачу, що підтверджується товарно - транспортними накладними та Актами прийому передачі виконаних робіт №20-11-4 від 20.11.2015, №21-11-3 від 21.11.2015, №23-11-4 від 23.11.2015, №24-11-10 від 24.11.2015, 24-11-11 від 24.11.2015, №25-11-8 від 25.11.2015. № 16-12-2 від 16.12.2015, № 17-12-4 від 17.12.2015, № 19-12-2 від 19.12.2015, № 20-12-1 від 20.12.2015, № 22-12-4 від 22.12.2015, № 24-12-2 від 24.12.2015, №25-12-2 від 25.12.2015, №29-12-1 від 29.12.2015, №09-01-1 від 09.01.2016, №11-01-1 від 11.01.2016 (далі -Акти).

Зокрема, з Актів вбачається, що позивачем здійснено перевезення товару відповідача на загальну суму 65100,00 грн.

Вищевказані Акти підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобов'язання з перевезення вантажу, а відповідачем, у свою чергу, прийнятий виконання цієї послуги без будь - яких зауважень.

З матеріалів справи судом з'ясовано, що згідно виписки по особовим рахунками від 26.11.2015, 04.12.2015, 16.12.2015, 13.01.2016 та від 29.01.2016 відповідачем перераховано на рахунок позивача 27500,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачу було надано послуг з перевезення вантажу на загальну суму 65100,00 грн, які ним оплачено частково, лише у розмірі 27500,00 грн.

У зв'язку з несплатою своєчасно відповідачем всієї суми грошового зобов'язання перед позивачем, ФОП ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Чернігівська логістична група» було сформовано і направлено претензію №4 від 18.02.2016 на суму 37600,00 грн з вимогою сплатити заборгованість на відповідний рахунок у семиденний строк з моменту отримання даної претензії.

Відповідачем заборгованість погашено не було, станом на час звернення до суду заборгованість становить 37600,00 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо сплати позивачу грошових коштів за надані послуги з перевезення вантажу у встановлений строк відповідач не виконав, у результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України загальні зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні вимоги до письмової форми будь-якого правочину містяться у статті 207 Цивільного кодексу України, згідно частини другої якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

За загальним правилом відсутність підпису сторони свідчить про недосягання згоди сторін щодо всіх істотних умов, за винятком випадків, коли сторона, підпис якої відсутній у договорі, прийняла такий договір до виконання.

У відповідності до ч. 2 п. 2. 2 та ч. 6 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Таким чином, хоча укладений між сторонами Договір підписаний та скріплений печаткою лише позивача, суд не може вважати такий договір неукладеним, оскільки сторони прийняли такий Договір до виконання на передбачених у ньому умовах, здійснили фактичні дії щодо його виконання, що підтверджують підписи та печатки сторін на додатках до Договору - протоколах погодження договірної ціни до Договору, актах прийому - передачі виконаних робіт, акті звіряння взаємних розрахунків. Крім того, відповідачем проведено часткову оплату за надані послуги з перевезення вантажу, що свідчить про прийняття і виконання укладеного між сторонами Договору та відповідних протоколів.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що оплата за надані послуги відповідачем повинна здійснюватись на протязі одного, а у випадку, передбаченому Протоколом від 16.11.2015, на протязі двох календарних днів з моменту вивантаження автотранспорту та в сумі, вказаній в рахунку на оплату та акті прийому - передачі виконаних робіт.

Таким чином, підставою для оплати відповідачем за здійснене перевезення є рахунок на оплату з зазначенням суми для оплати та акт прийому - передачі, а початок перебігу строку для оплати - з моменту вивантаження

Позивачем надано суду оригінали рахунків з 20.11.2015 по 11.01.2016, які виставлялись відповідачу для оплати за надані послуги, однак, доказів направлення цих рахунків відповідачу та доказів отримання зазначених рахунків ТОВ «Чернігівською логістичною групою» суду не надано.

Натомість, суд приймає до уваги, що у кожному акті прийому - передачі виконаних робіт зазначається відповідний рахунок, як умова продажу.

Окрім того, відповідач, при здійсненні оплати за надані позивачем послуги у платіжних дорученнях у графі "Призначення платежу" посилається на виставлені позивачем рахунки.

Таким чином, суд вважає, що відповідач усвідомлював про наявність цих рахунків та безпосередньо їх отримував. Крім того, зазначає, що Акти прийому - передачі виконаних робіт підтверджують фактичне надання послуг з перевезення вантажу, оскільки є належним доказом здійснення господарських операцій.

Як зазначає позивач та підтверджується підписом відповідача про виконання робіт у встановлений термін та відсутність будь-яких претензій, товарно - транспортні накладні та акти підписувались після доставки та вивантаження вантажу у місці призначення.

За наведених обставин суд вважає, що підписання відповідачем Актів є належною підставою для початку проведення оплати у встановлений Договором та протоколами строк.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання шляхом перевезення вантажу.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання щодо оплати за Договором перевезення своєчасно не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37600,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За наявних обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 37600,00 грн боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір у відповідності до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 22, 32-35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська Логістична Група" (, вул. Квітнева, 24, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) заборгованість у розмірі 37600,00 грн та 1378,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 25.04.2016.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Шморгун