ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 р. Справа № 909/267/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Карпатський держспецлісгосп", вул. Українська, 216, смт. Путила, Путильський район, Чернівецька область, 59100

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Кривопілля, Верховинський район, Івано-Франківська область, 78706

про стягнення 33483,00 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - юридичний консультант, (довіреність №12 від 11.01.16),

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №390 від 07.04.16).

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Карпатський держспецлісгосп" звернулось в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 33483,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору продажу (торги) №120 від 30.03.12 в частині оплати отриманого товару.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд позов задоволити; 11.04.16 подав клопотання вх.№5020/16 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке судом задоволено.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що відповідач лісопродукцію не отримував, документи щодо отримання вказаного товару не підписував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір продажу (торги) №120 від 30.03.12, відповідно до якого продавець зобов"язався передати у власність покупця товар, а покупець прийняти та оплатити за нього на умовах договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1 даного договору, продавець передає покупцю товар - лісоматеріал хвойної породи необроблений в асортименті згідно розрахунку сортиментної структури деревини (додаток) №1), який є невід"ємною частиною даного договору.

Згідно з п.3.3. спірного договору покупець за отриману деревину проводить оплату готівкою в касу підприємства або безготівковим шляхом згідно даного договору в два етапи: - на протязі трьох днів з дня підписання договору сплачує 50% від загальної суми договору; - при виписці наказу на відпуск залишку деревини- сплачує суму, на яку виписано деревину згідно додатку №1. Крім цього, покупець на протязі трьох днів з дня підписання договору сплачує на рахунок або в касу продавця збір за спеціальне використання лісових ресурсів в сумі 7649,00 грн.

Право власності на товар , купівля -продаж якого здійснюється на підставі даного договору, переходить від продавця до покупця в момент отримання товару (відпуску на підставі наказу майстром лісу чи іншим представником на верхньому складі (п.4.1. договору)

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання по оплаті отриманого товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 33483,00 грн.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Здійснюючи господарську діяльність суб"єкти господарювання керуються, зокрема Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідно до ст. 1 якого, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинними документами визначаються документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

На підтвердження факту передачі відповідачу товару, позивачем надано суду наряд №054535 на відпуск лісопродукції від 11.07.13, товарно - транспортні накладні та специфікації - накладні, підписані представником відповідача ОСОБА_4, копії яких долучено до матеріалів справи. При цьому, позивачем не обґрунтовано на якій правовій підставі здійснювались передача товару представнику відповідача, оскільки в даних документах відсутні дані щодо довіреності (не вказано номер довіреності та дату її видачі), на підставі якої діяла особа з боку покупця. Довіреності на прийом товару уповноваженими представниками відповідача за договором №120 від 30.03.12 у матеріалах справи відсутні.

Позивачем не долучено жодних документів, які б підтвердили право даного представника на отримання товару від імені відповідача. Жодних пояснень щодо наявності чи відсутності документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_4 на отримання товару не надано.

Будь - яких інших доказів на підтвердження факту передачі відповідачу товару на суму 25834,00 грн. позивачем не надано. У судовому засіданні представник позивача зазначив про те, що надання додаткових доказів є неможливим, оскільки такі документи відсутні.

За таких обставин, товарно - транспортні накладні та специфікації - накладні не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть розцінюватись належним доказом передачі товару та прийняття його відповідачем.

Виходячи із системного аналізу норм цивільного законодавства суд не може прийти до висновку, що мав місце факт передачі (отримання) товару від продавця до покупця.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Отже, предметом доказування є сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду. Позивачем не подано жодних документальних доказів, які б підтвердили факт отримання відповідачем товару.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту передачі отримання товару саме відповідачем, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст. 655, 662 ЦК України, ст.173 ГК України, керуючись ст. 32, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Карпатський держспецлісгосп" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 33483,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.16

Суддя Максимів Т. В.