ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016р. Справа№ 914/539/16

За позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Летичівському районі Хмельницької області, смт. Летичів, Хмельницька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Львів

про зобовязання до вчинення дій

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3

Від відповідача: ОСОБА_4

Суть спору:

Позовну заяву подано Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Летичівському районі Хмельницької області, смт. Летичів, Хмельницька область до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м. Львів про зобовязання до вчинення дій.

Ухвалою господарського суду від 29.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.03.2016р.

З метою всебічного та об'єктивного вирішення спору, розгляд справи відкладався ухвалою суду від 15.03.2016р.

В судове засідання 12.04.2016р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Ствердив, що за період з 22 лютого 2015 року по грудень 2015 року позивач здійснював страхові виплати ОСОБА_5 на його картковий рахунок відкритий у ПАТ «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2», однак, в грудні 2015 року позивачу стало відомо що ОСОБА_5 помер. Внаслідок цього, відділенням Фонду винесено постанову про припинення страхової виплати ОСОБА_5 від 17.12.2015р. та направлено відповідачу лист від 18.12.2015р. з вимогою повернути зайво перераховані кошти страхових виплат в розмірі 15139,70 грн. на рахунок позивача. 25.12.2015р. позивач отримав відповідь, згідно якої відповідач повідомив, що у банку відсутні встановлені законодавством України правові підстави для списання з рахунку клієнта коштів, зарахованих на його рахунок після смерті. Позивач посилається на ст. 1219 ЦК України та стверджує, що спірна сума в розмірі 13501,30 грн. не може входити до складу спадщини, оскільки є страховою виплатою нерозривно повязаною з спадкодавцем, а тому просить суд задоволити позовні вимоги та зобовязати відповідача повернути зайво перераховані кошти в розмірі 13501,30 грн. на рахунок позивача.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти повернення позивачу зайво перерахованих коштів на рахунок ОСОБА_5 в розмірі 13501,30 грн. не заперечив. Однак, відповідач не погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. Стверджує, що в переказі зайвих страхових виплат на рахунок ОСОБА_5 вини банку немає, оскільки відповідач здійснював перерахування на виконання умов договору укладеного з позивачем. Відтак, представник відповідача просить суд витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

29.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 ОСОБА_2», в особі першого заступника регіонального директора-операційного директора Хмельницької обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності та в особі директора з питань роздрібного бізнесу Хмельницької обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» ОСОБА_7,

яка діяла на підставі довіреності (відповідач, за договором ОСОБА_1) та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Летичівському районі Хмельницької області в особі начальника відділення ОСОБА_8, який діяв на підставі Положення про відділення (позивач, надалі клієнт), укладено договip про виплату соціальної допомоги № Р7-01-06-0-0/09-9.

Відповідно до п.2.1. договору, з метою виплати соціальної допомоги на рахунки одержувачів, клієнт зобовязується забезпечити переказ грошових коштів на транзитний рахунок банку, а банк зобовязується забезпечити переказ грошових коштів на рахунки одержувачів в банку в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно п. 8.1. договору, договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом необмеженого строку, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

У відповідності до п. 3.3. договору, банк здійснює зарахування коштів соціальної допомоги виключно на поточні рахунки одержувачів, що відповідають вимогам пункту 1.2. договору. Одержувач фізична особа, яка відкрила рахунок з метою одержання соціальної допомоги (п. 1.2. договору).

08.01.2002р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником прав і обовязків якого є ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (за договором банк) та ОСОБА_5 (за договором держатель) було укладено договір №.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору №, банк відкриває держателю пенсійний картковий рахунок (далі ПКР) та видає безпосередньо держателю банківську платіжну картку «Онікс-Пенсійний» (далі картку). ОСОБА_2 здійснює на ПКР операції по зарахуванню та видачі сум пенсії та інших надходжень на ПКР держателя, які передбачені чинним законодавством України.

Як зазначає позивач, з 2001 року ОСОБА_5 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Летичівському районі як потерпілий внаслідок трудового каліцтва.

Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя.

Статтею 4 закону передбачено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

У відповідності до ст. 11 Закону, кошти фонду використовуються, зокрема, на виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим законом.

Згідно ст. 36 Закону, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» позивач проводив ОСОБА_5 належні йому страхові виплати шляхом здійснення переказу грошових коштів на транзитний рахунок банку з наданням відомостей переліку одержувачів, а відповідач, на виконання умов договору про виплату соціальної допомоги №Р7-01-06-0-0/09-9, здійснював зарахування коштів соціальної допомоги з транзитного рахунку на відкритий в ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» поточний рахунок ОСОБА_5, відповідно до відомостей наданих позивачем.

В грудні 2015 року позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_5 22.02.2015р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.02.2015р. №249127 (в матеріалах справи). Внаслідок цього 17.12.2015р. начальником відділення виконавчої дирекції Фонду була винесена постанова про припинення щомісячної страхової виплати, згідно якої виплата припиняється з 22.02.2015р.

Як передбачено ч. 9 ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

За рішенням спостережної ради ПАТ ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття (ліквідацію) Хмельницької обласної дирекції банку з метою удосконалення регіональної мережі та організаційної структури банку від 08.04.2015р., після закінчення операційного банківського дня 24.04.2015р. банком здійснено міграцію всіх клієнтських рахунків Хмельницької обласної дирекції в Львівську обласну дирекцію ПАТ ОСОБА_1 ОСОБА_2.

18.12.2015р. позивач звернувся листом №225/05 до Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_1 ОСОБА_2, згідно якого повідомив про смерть ОСОБА_5 та просив повернути зайво перераховані кошти за період з 22.02.2015р. по 18.12.2015р. на вказаний в листі рахунок.

У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 25.12.2015р. вих. №81-18-1-00/18594 відмовив у поверненні коштів, посилаючись на норми статті 1071 ЦК України, згідно якої передбачено право банку списувати грошові кошти з рахунку клієнта лише на підставі його розпорядження чи на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком та клієнтом.

Позивачем було скеровано листа від 14.01.2016р. № 5/05 на адресу Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_1 ОСОБА_2 про надання інформації щодо наявності коштів на картковому рахунку відкритому на імя ОСОБА_5, однак, листом від 21.01.2016 р. № 81-18-1-00/177 відповідач відмовив у наданні інформації з посиланням на Закон України Про банки та банківську діяльність.

Згідно долученої відповідачем до матеріалів справи виписки по рахунку ОСОБА_5, станом на 04.03.2016р. залишок коштів на картковому рахунку № складає 15142,77 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з вимогою про повернення зайво перерахованих коштів за період з 22.02.2015р. по 18.12.2015р. в розмірі 13501,30 грн., які були зараховані ОСОБА_5 після його смерті, що підтверджується відомостями та платіжними дорученнями за вищевказаний період (в матеріалах справи).

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач проти повернення позивачу помилково перерахованих страхових виплат в розмірі 13501,30 грн. не заперечує, однак, посилається на норми ст. 1071 ЦК України, яка голосить, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Судом встановлено, що спірна сума страхових виплат за період з 22 лютого 2015 року по грудень 2015 року була нарахована на рахунок ОСОБА_5 вже після його смерті, а тому не входить до складу спадщини і належать позивачу.

За таких обставин, до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ст.1212 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, оскільки страхові виплати в розмірі 13501,30 грн. за період з 22 лютого 2015 року по грудень 2015 року нараховані на особовий рахунок, відкритий на ОСОБА_5 у ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» після настання його смерті та не можуть бути віднесені до спадкової маси, вони утримуються на рахунку установи відповідача безпідставно.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога щодо зобовязання відповідача повернути зайво перераховані страхові виплати на суму 13501,30 грн. доведена позивачем, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те що матеріалами справи підтверджено факт помилкового зарахування страхових виплат на рахунок ОСОБА_5, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Суд не вбачає вини відповідача в зарахуванні зайвих страхових виплат на рахунок ОСОБА_5, оскільки такі дії відповідачем вчинялись на виконання умов договору та вимог законодавства. Відтак, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 346, 1071, 1212, 1218, 1219 ЦК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82-85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобовязати Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м. Львів, вул. Матейка, б. 8 () повернути Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Летичівському районі, Хмельницька область, Летичівський район, смт. Летичів, вул. 50-річчя Жовтня, б. 25 () на р/р відділення №1317 в ГУДКСУ у Хмельницькій області зайво перераховані кошти в розмірі 13501,30 грн., що знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_5 №.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 18.04.2016р.

Суддя Мороз Н.В.