ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.04.2016 р. Справа№ 914/1986/15

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали

за скаргою:Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ;
на дії:Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів;
у справі:№ 914/1986/15
стягувач:Публічне акціонерне товариство «Оболонь», м. Київ;
боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія», м. Львів

За участю представників:

від стягувача (позивача): ОСОБА_1, представник (довіреність №6/0/25-16 від 14.01.2016 р.);

від боржника (відповідача): не зявився

від Галицького ВДВС Львівського МУЮ: не зявився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ на дії Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів у справі №914/1986/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія», м. Львів про стягнення 511 041 грн. 09 коп.

В судовому засіданні представник стягувача (позивача) заяву підтримав, просив задоволити з підстав, викладених у заяві.

Боржник (відповідач) явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив.

Галицький ВДВС Львівського МУЮ явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив.

Стягувач (скаржник) в скарзі зазначив, що державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ на виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1986/15 від 20.07.2015 р. було винесено 21.08.2015 р. постанову про відкриття виконавчого провадження. 31.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку із поданням ним заяви про повернення виконавчого документа. В подальшому стягувач повторно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1986/15 від 20.07.2015 р. 21.01.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач (скаржник) вважає вказану постанову незаконною, а тому просив визнати її недійсною, а дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірними.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2015 р. у справі №914/1986/15 позов задоволено повністю стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства «Оболонь» борг в розмірі 500 000 грн. 00коп., 5 753 грн. 42 коп. пені, 5 000 грн. 00 коп. штрафу за порушення вимог, встановлених п. 2.4.3. договору, 287 грн. 67 коп. 3% річних, 10 220 грн. 82 коп. судового збору.

11.08.2015 р. на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2015 р. видано наказ.

21 серпня 2015 р. державним виконавцем Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу від 11.08.2015 р. у справі №914/1986/15 (ВП №48500960).

31 серпня 2015 р. державним виконавцем Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за його заявою.

21 січня 2016 р. державним виконавцем Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову (ВП №49904014) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Частиною 5 статті 47 названого Закону встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, наведений у статті 47 Закону припис не містить обмежень для повторного предявлення виконавчого документа до виконання, крім випадку, коли строк для предявлення документа до виконання, встановлений ст. 22 Закону, пропущений.

В межах строку, встановленого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач повторно подав заяву про відкриття виконавчого провадження та наказ про примусове виконання рішення суду.

Проте, постановою від 21.02.2016 р. державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою.

Вимоги статей 49, 50 та приписів статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», що є спеціальними по відношенню до положень ст. 26 стосовно можливості відкриття виконавчого провадження за повторним предявленням виконавчого документа до виконання є такими, що не позбавляють права стягувача повторно предявити виконавчий документ до виконання.

Так, стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» не визначає таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.

Положення пункту 7 частини 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою) кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 статті 49 Закону, якою встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 26, 49 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є саме заява стягувача про відмову від примусового виконання рішення суду, яка має бути визнана судом, і яка, відповідно, виключає можливість повторного предявлення виконавчого документа до виконання, оскільки за приписами частини 1 ст. 50 Закону, завершене виконавче провадження з наведених підстав не може бути розпочате знову.

Відповідно до п. 9.11. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», у розгляді скарг на дії органів Державної виконавчої служби, повязаних з відмовою у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», господарському суду слід мати на увазі таке. За змістом пункту 1 частини першої і частини пятої статті 47 та положень статті 26 в сукупності цих норм повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закриття виконавчого провадження, не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу Державної виконавчої служби за виконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обовязковими до виконання на всій території, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Згідно ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені стягувачем доводи в частині визнання недійсною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Оскільки постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження визнана судом недійсною, то додаткового визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови незаконними не вимагається, оскільки суд, визнаючи оскаржувану постанову недійсною, встановив незаконність дій державного виконавця щодо винесення такої постанови.

Слід також зазначити, що згідно абз. 2 п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, повязані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, але може зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, в задоволенні вимоги скаржника про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа незаконними слід відмовити. Не підлягає також до задоволення вимога про зобовязання державного виконавця здійснити передбачені законом дії щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки вказані дії згідно із законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 26, 47, 49, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Оболонь» на дії Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задоволити частково.

2. Визнати недійсною постанову державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21 січня 2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу від 11.08.2015 р. у справі №914/1986/15 (ВП №49904014).

3. В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Суддя Мазовіта А.Б.