РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/22564/15

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про виселення та зобов'язання вчинити дії

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Акімова А.В

Від відповідача: ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про:

- виселення відповідача з нерухомого майна (частини переходу), згідно викопіювання зі схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м;

- зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоск), що знаходиться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м.

Спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідач користується зазначеним вище приміщенням без будь-яких належних правових підстав, після закінчення строку Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.15. порушено провадження у справі № 910/22564/15 та призначено її до розгляду на 22.09.15.

За результатами судового засідання від 22.09.15. розгляд справи було відкладено на 15.10.15, про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

15.10.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 15.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 21.10.15.

20.10.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

21.10.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 21.10.15. позивачем було подано заяву «про уточнення позовних вимог», якій відповідач виклав п. 2 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Зобов'язати відповідача у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили, демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), які належать відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м.

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви.

В судовому засіданні 21.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 12.11.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

09.11.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 12.11.15. суд зупинив провадження у справі № 910/22564/15 до прийняття рішення у справі № 910/26596/15 Господарського суду міста Києва та набрання ним законної сили, про що прийняв відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.16. поновлено провадження у справі № 910/22564/15 та призначено її до розгляду на 14.04.16.

14.04.16. позивачем через відділ діловодства суд убуло подано письмові пояснення по справі.

Відповідач в судовому засіданні 14.04.16. не підтримав подані ним 15.10.15. через відділ діловодства суду клопотання про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської ради, а тому зазначені клопотання залишаються судом без розгляду.

В судовому засіданні 14.04.16. відповідачем було підтримано подане ним 07.04.16. через відділ діловодства суду клопотання про зупинення провадження в даній справі до прийняття рішення у справі № 910/6043/16 Господарського суду міста Києва про зобов'язання Комунального підприємства «Київський метрополітен» та Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 додаткову угоду про внесення змін до істотних умов Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. шляхом його викладення в новій редакції із зазначенням в договорі його нового строку дії до 10.10.17.

Позивач в судовому засіданні 14.04.16. проти зупинення розгляду справи заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 14.04.16. клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: призначення господарським судом судової експертизи; надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; заміни однієї з сторін її правонаступником.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Предметом спору між сторонами у справі № 910/6043/16 є зобов'язання Комунального підприємства «Київський метрополітен» та Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 додаткову угоду про внесення змін до істотних умов Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. шляхом його викладення в новій редакції із зазначенням в договорі його нового строку дії до 10.10.17., з підстав того, що відмова Комунального підприємства «Київський метрополітен» та Департамента комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти таку додаткову угоду є незаконною.

Предметом спору в даній справі є виселення відповідача з нерухомого майна (частини переходу), згідно викопіювання зі схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м та зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції з підстав того, що на думку позивача, відповідач користується зазначеним вище приміщенням без будь-яких належних правових підстав, після закінчення 13.10.14. строку Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Обставини даної справи суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

Крім того, із обставин даної справи не вбачається, що справа про виселення та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції має бути розглянута тільки після завершення розгляду справи про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди.

Після прийняття судового рішення у справі № 910/6043/16 Господарського суду міста Києва жодна із сторін не позбавлена права звернутись у даній справі з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, якщо певна обставина, встановлена вказаним рішенням суду матиме істотне значення для прийняття іншого рішення у даній справі, ніж те буде прийняте за наслідками розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 14.04.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 14.04.16. проти позову заперечив.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/22564/15

В судовому засіданні 14.04.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.11. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) було укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 204-У(Ор)-11 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.10. № 590/4028 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Позняки" (вестибюль №1), для торгівлі непродовольчими товарами (п. 1.1 Договору).

За умовами пункту 2.1 Договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 13,8 кв.м, згідно х викопіюванням Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідач користується зазначеним вище приміщенням без будь-яких належних правових підстав, після закінчення строку Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до п. 9.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.10. № 590/4028 діє з 15.10.11. до 13.10.14.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.15. у справі № 910/26596/15 (яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.16. та набрало законної сили) відмовлено повністю в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про визнання продовженим Договору № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11.

Вказаним рішенням встановлено наступне.

Листом № 127 від 11.09.14. Орендар звернувся до Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням продовжити договір оренди частини переходу станції метро "Позняки", загальною площею 13,8 кв.м. терміном на 2 роки 364 дні.

Крім того, Орендар звертався до начальника Управління з організації договірної роботи КП "Київський метрополітен" з листами №155 від 16.09.14. та № 230 від 30.10.14., в яких просив надати всі необхідні документи для звернення в Департамент комунальної власності м. Києва щодо продовження договору оренди.

ФОП ОСОБА_1 вважає, що оскільки протягом одного місяця з дати закінчення Договору оренди не отримував жодних заяв від відповідача або власника орендованого приміщення про небажання продовжувати Договір на той самий термін дії, Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 15.10.11. № 204-У(Ор)-11 продовжений (пролонгований) на термін до 10.10.17., відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна".

В даному випадку, Орендодавець висловив заперечення щодо продовження терміну дії Договору на новий термін, шляхом направлення на адресу позивача повідомлення № 16 від 17.10.14., при цьому Орендодавцем були дотримані вимоги ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в частині вчасного попередження Орендаря про закінчення строку дії договору.

Пунктом 9.3 Договору сторони погодили, що після закінчення строку дії цього Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

В той же час, станом на день вирішення спору у справі № 910/26596/15 Київською міською радою не приймалися рішення щодо продовження дії спірного Договору.

Отже, оскільки Орендодавець заперечив проти продовження терміну дії Договору, про що повідомив Орендаря у встановлені законом строки, а також враховуючи, що рішення про продовження строку дії спірного Договору Київрадою не приймалось, Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 204-У(Ор)-11 від 15.10.11. припинив свою дію 13.10.2014, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Обставини, встановлені у справі № 910/26596/15, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.15. у справі № 910/26596/15, то встановлені ними факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Крім того, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.15. у справі № 910/26596/15 факти та обставини спростовують твердження відповідача, викладені ним в письмовому відзиві на позовну заяву.

Стосовно посилань відповідача на те, що на його думку Комунальне підприємство «Київський метрополітен» є неналежним позивачем та не має права розпоряджатись комунальним майном територіальної громади міста Києва, зокрема, на засадах оренди, суд відзначає наступне.

Частиною 1 ст. 60 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 60 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України ,,Про столицю України - місто-герой Київ" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Пунктом 5.2 Статуту позивача закріплено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, позивач має достатній обсяг повноважень повідомляти Орендаря про припинення дії Договору та виступати з відповідним позовом про виселення та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджувальні конструкції.

Приписами ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії Договору оренди Орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його Орендарю.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 4.14 Договору Орендар після припинення дії Договору та у разі відмови від продовження Договору зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Орендодавцю.

Додатковою угодою № 1 від 15.10.11. до Договору, сторони доповнили Договір, зокрема, п. 8.5.6 наступного змісту: « у разі припинення дії Договору Орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро «Позняки» в термін, визначений п. 4.14 Договору від своїх огороджуючи конструкцій.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем об'єкт оренди повернуто позивачу та звільнено його від своїх огороджуючи конструкцій. Вказане відповідачем не заперечується.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідач безпідставно користується нерухомим майном (частиною переходу), згідно викопіювання зі схеми Тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м, після закінчення строку дії Договору.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування фактів та обставин, викладених в позовній заяві, як і не надано доказів повернення спірного об'єкта оренди, внаслідок чого суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору за приписами ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини переходу), згідно викопіювання зі схеми Тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у строк не пізніше десяти календарних днів з моменту набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.16. у справі № 910/22564/15 законної сили, звільнити орендовану частину приміщення переходу станції метро «Позняки» (вестибюль № 1), загальною площею 13,8 кв.м від тимчасових огороджуючих конструкцій (кіосків), які належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. судового збору.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.16.

Суддя Т.М. Ващенко