ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 923/2021/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №24-93 від 18.04.2014 року;

від відповідача - не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року

по справі №923/2021/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

про стягнення 6 704 832,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Херсонська теплоелектроцентраль 6 704 832,16 грн., з яких: 3794154 грн. 57 коп. основного боргу, 1 723 372 грн. 86 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 83397 грн. 23 коп. з урахуванням 3% річних, 1 103 907 грн. 50 коп. пені, відповідно до умов договору № 1689/14-БО-33 купівлі-продажу природнього газу від 26 листопада 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані приписами ст. ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав основну заборгованість, однак зазначив про невірне нарахування інфляційних втрат та просив суд зменшити пеню на 50% до 551 953,75 грн. у звязку зі скрутним фінансовим станом.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що основними споживачами теплової енергії, яку виробляє відповідач, є населення та бюджетні організації, заборгованість яких перед ПАТ Херсонська ТЕЦ станом на 01.11.2015 р. становить 36,8 млн грн., отже позивачем не доведено, що прострочення виникло саме з вини ПАТ «Херсонська ТЕЦ».

Також відповідач зазначив, що підприємство не є основним боржником позивача, оскільки ПАТ Київенерго, ПрАТ Білоцерківська ТЕЦ, Харківська ТЕЦ-5, ДП Сєвєродонецька ТЕЦ, ПАТ Одеська ТЕЦ мають більшу заборгованість перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ніж ПАТ «Херсонська ТЕЦ», отже відповідач не має виключного впливу на формування результатів діяльності позивача.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року по справі №923/2021/15 (суддя Гридасов Ю.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3794154 грн. 57 коп. основного боргу, 1644357 грн. 96 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 83397 грн. 23 коп. з урахуванням 3% річних, 551953 грн. 75 коп. пені, 99387 грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку ПАТ Херсонська теплоелектроцентраль, що призвело до виникнення заборгованості ПАТ Херсонська ТЕЦ 3 794 154,57 грн., що визнано відповідачем.

Разом з тим, суд першої інстанції здійснив власний перерахунок інфляційних втрат, у звязку з тим, що у позивача не виникло підстав для нарахування інфляційних втрат за зобов'язаннями листопада 2014 року та безпідставно збільшено період нарахування інфляційних втрат за грудень 2014 року, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, щодо стягнення 79014,90грн. індексу інфляції.

Крім того, суд першої інстанції задовольнив клопотання відповідача про зменшення пені та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення відповідного клопотання відповідача та зменшення розміру пені на підставі статті 233 Господарського кодексу України та пункту три статті 83 Господарського процесуального кодексу України на 50%.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області в частині зменшення пені та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ „НАК „Нафтогаз України" посилається на те, що місцевий господарський суд не дотримався принципу рівності учасників процесу, та не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши обґрунтованих мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги ст.4-2, 43,84 ГПК України.

Апелянт вважає, що відповідачем не надано жодних доказів щодо винятковості обставин, за яких господарський суд має право зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, оскільки відсутність коштів та тяжкий фінансовий стан не є тою виключною обставиною, що звільняє від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Також скаржник наголошує, що ст.83 ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозвязку з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки, а саме ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, щодо співвідношення збитків та штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В судове засідання 12.04.2016 року не зявився представник відповідача, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. При цьому, 12.04.2016 року електронною поштою до суду надійшло клопотання ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами, з урахуванням пояснень Товариства.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні 12.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством Херсонська теплоелектроцентраль укладений договір № 1689/14-БО-33 купівлі-продажу природнього газу, з додатковими угодами.

Відповідно до умов розділу 1 Договору (із змінами відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору) Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору узгоджено, що Продавець передає Покупцю в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 6100 тис. куб.м.

Як встановлено судом, на виконання п. 2.1. Договору Позивач поставив протягом січня - грудня 2014 р., а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 22 171 426,96 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.14, від 28.02.14, від 31.03.14, від 30.11.14 та від 31.12.14 б/н на загальну суму 22 171 426,96 грн.(а.с.21-25).

Пунктом 6.1. Договору узгоджено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем станом на 17.09.15 року частково сплачено кошти за поставлений природний газ на загальну суму 18 377 272,39 грн., отже, сума основного боргу ПАТ Херсонська ТЕЦ складає 3 794 154,57 грн.

Посилаючись на неоплату відповідачем решти заборгованості, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення основної заборгованості, а також 1 723 372 грн. 86 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 83397 грн. 23 коп. з урахуванням 3% річних, 1 103 907 грн. 50 коп. пені.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає обґрунтованим стягнення основної заборгованості з відповідача у розмірі 3 794 154, 47 грн., враховуючи її визнання відповідачем в повному обсязі при розгляді справи в суді першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.3 Договору узгоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Судова колегія здійснила перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, здійснених судом першої інстанції, та вважає розрахунок суду вірним, отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 644 357,96 грн. інфляційних втрат та 83 397 грн. 23 коп. 3% річних.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Відповідач, в порушення пункту 6.1 Договору, не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим, згідно з п.7.2 Договору позивачем здійснено нарахування відповідачу 1 103 907 грн. 50 коп. пені.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розрахунок пені у розмірі 1 103 907 грн. 50 коп., здійснений позивачем, є арифметично вірним, разом з тим, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно зменшення розміру пені на 50%, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Приймаючи до уваги, що відповідач є акціонерним товариством з державною часткою в розмірі 99% акцій, основний вид діяльності якого - виробництво електричної та теплової енергії, враховуючи, що ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" знаходиться у важкому фінансовому стані, не має вільних обігових коштів, має значну дебіторську заборгованість, в тому числі, з боку населення та державних підприємств, та в супереч вимогам закону отримує не повну компенсацію субсидій та субвенцій, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд цілком правомірно зменшив розмір пені, стягнутої з відповідача на користь позивача, до 551 953,75 грн. на 50%.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд прийняв до уваги як майновий стан відповідача боржника, який несе збитки через несвоєчасну оплату поставленого газу споживачами населенням, так і інтереси позивача, порушені несвоєчасною оплатою поставленого газу.

При цьому, судом обґрунтовано враховано специфіку виробничої діяльності ПАТ Херсонська ТЕЦ, яка полягає у неможливості припинення постачання послуг боржникам.

Крім того, негативним чинником, що впливає на фінансовий стан товариства є сезонність розрахунків за спожиті послуг з теплопостачання. Застосування до ПАТ Херсонська ТЕЦ значних фінансових санкцій може утруднити або, навіть, зробити неможливим надання відповідачем послуг з теплопостачання напередодні опалювального сезону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України при зменшенні розміру штрафних санкцій, оскільки причиною несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ є несвоєчасні розрахунки з відповідачем за поставлений газ споживачам населенню.

Доводи апелянта про те, що господарський суд першої інстанції, при зменшенні розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 50%, надали перевагу одній стороні та не врахували інтереси позивача, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зменшена господарським судом сума пені з 1 103 907,50 грн. до 551 953,75 грн. є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором від 26.11.2013р., забезпечує баланс між інтересами кредитора і боржника та забезпечує застосування пені як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань, а не як інструменту отримання безпідставних доходів.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 16 березня 2015 року по справі № 923/1235/14, від 23 лютого 2016 року у справі № 922/5031/15.

За таких обставин, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у звязку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 83, 99, 101, 103 п.1, 104, 105 ГПК України,

колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року по справі №923/2021/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Я.Ф. Савицький