ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р.Справа № 916/4177/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Жекова В.І.

суддів: Пироговського В.Т., Мишкіної М.А.

(Склад колегії суддів визначено згідно з протоколом про автоматизовану зміну складу колегії суддів від 21.04.2016р.)

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін 25.04.2016 р.:

Від Приватної організації "Українська ліга авторських

і суміжних прав"-Кришталевич Е.Г

Від ТОВ "Наталка-Сіті"-Мельніченко Ю.А

Від ФОП ОСОБА_4- не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті"

на рішення господарського суду Одеської області

від 14 грудня 2015 р.

по справі № 916/4177/15

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 21 035, 91 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р., яка надіслана учасникам процесу 02.02.2016р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" була прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Богатиря К.В., Аленіна О.Ю. (т.1, а.с. 166-167).

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду № 142 від 28.03.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебування судді-учасника колегії по справі Аленіна О.Ю. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2016 р. для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" на рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2015 р. по справі №916/4177/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Богатиря К.В., Воронюка О.Л.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2016р., яка надіслана учасникам процесу 29.03.2016р. у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Богатиря К.В., Воронюка О.Л. прийнято справу до провадження з призначенням до розгляду на 06 квітня 2016 р. о 14:00 год. (т.2, а.с. 41-42).

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №165 від 15.04.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням суді члена-колегії Богатиря К.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.04.2016 р. для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" на рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2015 р. по справі №916/4177/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Воронюка О.Л., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2016р. справа №916/4177/15 у складі колегії суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Воронюка О.Л., Мишкіної М.А. була прийнята до провадження з призначенням до розгляду на 18.04.2016р. о 10:30 год.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.04.2016р., яка надіслана учасникам процесу 19.04.2016р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 25.04.2016р. о 09:45 год.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №193 від 21.04.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді члена-колегії Воронюка О.Л. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.04.2016 р. для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" на рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2015 р. по справі №916/4177/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Пироговського В.Т., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р., яка надіслана учасникам процесу 22.04.2016р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" колегію суддів у складі головуючого судді Жекова В.І., суддів Пироговського В.Т., Мишкіної М.А. була прийнята до провадження з призначенням до розгляду на 25.04.2016р.

За правилами ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався.

Учасники судового процесу відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялись про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні, яке відбулось 25.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

12.10.2015р. Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наталка-Сіті», в якому просило стягнути заборгованість у розмірі 21035,91 грн.

Обґрунтовуючи позов, Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» зазначає, що ТОВ «Наталка-Сіті» умови договору від 01.03.2013р., №ТРЦ-19/06/13 виконало не належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість товариства у розмірі 21 035, 91 грн.

На думку Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» ці обставини і стали підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" заборгованості у розмірі 21 035, 91 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2015р. по справі №916/4177/15 (суддя Щавинська Ю.М.) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (65114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (т.1, а.с. 94-95).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2015р. по справі №916/4177/15 (суддя Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" на користь Приватної організації „Українська ліга авторських і суміжних прав" основну заборгованість у сумі 9 600 грн.; пеню у розмірі 2 274, 48 грн., інфляційні втрати у сумі 3 012, 40 грн., 3 % річних у розмірі 184, 84 грн. та 872, 67 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач ТОВ «Наталка-Сіті» з урахуванням припинення дії договору з 01.06.2015р., за користування об'єктами суміжних прав був зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" погоджену сторонами винагороду в розмірі 1200 грн. на місяць до 31.05.2015р. включно.

Приймаючи рішення, суд також зазначив, що неправомірним є нарахування відсотків за періоди, під час яких не здійснювалося порушення грошового зобов'язання, з огляду на що сума 3% річних, яка підлягає стягненню, становить 184,84 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Наталка-Сіті» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/4177/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наталка-Сіті» про стягнення 21 035, 91 грн. відмовити повністю; судові витрати покласти на позивача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що вкінці серпня 2014 року ТОВ «Наталка-Сіті» вирішив припинити використання творів та розірвати договір з позивачем Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав», про що було направлено позивачу відповідний лист.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт також зазначає те, що підтвердженням того, що відповідач ТОВ «Наталка-Сіті» припинило використання музичних творів, згідно договору, укладеного з Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» є те, що 01.09.2014 року між ТОВ «Наталка-Сіті» та ФОП ОСОБА_4 був укладений субліцензійний договір №0109/14 на використання музичних творів іншого репертуару.

28.03.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав», в якому посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015р. по справі №916/4177/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Наталка-Сіті» - без задоволення.

У судовому засіданні, яке відбулось 25.04.2016р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" Мельніченко Ю.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити на підставах, викладених в апеляційній скарзі.

Представник Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" Кришталевич Е.Г. апеляційну скаргу просила відхилити, а оскаржуване судове рішення від 14.12.2015р. залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.06.2013р. між Приватною організацією „Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наталка-Сіті" (Користувач) було укладено договір № ТРЦ-19/06/13 (т.1, а.с.15-17).

За умовами вищезазначеного договору, відповідно до п. 2.1 якого, користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів, а УЛАСП надає Користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі усіх необхідних майнових прав для використання творів, та здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до даного договору та закону.

Пунктом 2.3 вищезазначеного договору визначено, що користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 днів до початку місця за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП акт про виплату роялті згідно п. 2.5 даного договору. Платіж за дні з яких складається залишок місця в якому укладено договір здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору.

Відповідно до положень пункту 3.3 договору визначено, що сторони встановили, що користувач зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах Користувача, зазначених у відповідних додатках до цього договору. В разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин Користувач зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Пунктом 5.1 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2014р., а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

Пунктом 5.2. договору визначено, що у випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмову іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 дати припинення дії договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов'язання, підставою яких є письмовий ліцензійний договір.

З матеріалів справи вбачається, що підписанням додатку № 2 до договору №ТРЦ-19/06/13 від 01 червня 2013 року сторони погодили, що загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 1 200,00 грн., яка щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок ПО „УЛАСП" відповідно до умов договору (т.1, а.с.19).

Ст. 11 ЦК України, встановлює підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Відповідно до приписів статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями статті 1109 ЦК України передбачено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.1); у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір (ч.3); вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором (ч.4).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" передбачено, що організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) це - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Як свідчать матеріали справи, 24.01.2011р. Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України було видане свідоцтво № 19/2011 про облік ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" як організації колективного управління, яка здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і(або) суміжних прав, тобто на момент укладення спірного договору позивач набув відповідного статусу організації колективного управління (т.1, а.с.14).

Згідно з положеннями статті 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до приписів статті 449 ЦК України об'єктами суміжних прав без виконання будь-яких формальностей щодо цих об'єктів та незалежно від їх призначення, змісту, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження є: а) виконання; б) фонограми; в) відеограми; г) програми (передачі) організацій мовлення.

В силу положень приписів статті 33 Закону України „Про авторське право і суміжні права" передбачено, що договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Статтею 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 Закону "Про авторське право і суміжні права" передбачено повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Зокрема, у п. 49.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що „надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права (як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди) та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів (зокрема, музичних) без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління".

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач Приватна організація „Українська ліга авторських і суміжних прав" як організація колективного управління майновими правами був наділений правом та необхідними повноваженнями на укладення спірного договору, за умовами якого ТОВ „Наталка-Сіті" набуло право (невиключну ліцензію) на публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, зафіксованих у відеограмах виконань.

При цьому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що умовами договору № 19/06/13 від 01.06.2013р. не визначено будь-яких обмежень щодо загального переліку або окремих об'єктів використання (музичних творів, фонограм, відеограм та зафіксованих у них виконань), в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують вилучення із управління ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" окремих творів.

Відповідно до положень п. 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" роз'яснено, що якщо ліцензійним договором передбачено оплатне використання об'єкта права інтелектуальної власності, ліцензіарові не може бути відмовлено у вимозі про стягнення плати з мотиву невикористання ліцензіатом відповідного об'єкта (якщо договір є чинним).

Отже, у випадку припинення публічного виконання фонограм в закладах користувача, зазначених у відповідних додатках до цього договору, відповідач як раз наділений правом на повідомлення позивача про існування цих обставин з метою припинення сплати погодженої суми винагороди. В протилежному випадку, невнесення плати за період невикористання об'єктів суміжних прав є порушенням зобов'язання.

Приписами статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що саме на ТОВ „Наталка-Сіті" у випадку порушення зобов'язання щодо внесення роялті за час фактичного нездійснення публічного виконання фонограм у власних закладах покладається обов'язок вжиття всіх залежних від нього заходів щодо недопущення порушення, яким як раз і є повідомлення позивача про припинення використання об'єктів суміжних прав.

Тобто, суд апеляційної інстанції зазначає, що умови договору цілком кореспондуються із положеннями ст. 614 ЦК України та надають ТОВ „Наталка-Сіті" належні умови для можливості захисту своїх прав та вибору способу поведінки у спірних правовідносинах. При цьому законодавство про авторське право та суміжні права не містить виключень щодо звільнення користувача від обов'язку внесення плати за користування об'єктами суміжних прав, наданого йому згідно умов чинного договору, у випадку його фактичного невикористання користувачем з залежних від останнього причин.

В будь-якому разі, суд апеляційної інстанції зазначає, що невнесення плати за використання об'єкту суміжних прав за умови чинності відповідного ліцензійного договору є порушенням, передбаченим п. „а" ч. 1 ст. 50 Закону України „Про авторське право і суміжні права".

В силу положень п. 2.3 договору № 19/06/13 від 01.06.2013р. користувач зобов'язується перераховувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП акт про виплату роялті згідно з п. 2.5 даного договору. Платіж за дні з яких складається залишок місяця, в якому укладено договір, здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору.

Як було зазначено вище, сторонами було погоджено розмір щомісячної винагороди в розмірі 1200,00 грн. в додатку № 2 до договору.

З матеріалів справи вбачається, що з огляду на вищенаведені положення договору, позивачем Приватною організацією „Українська ліга авторських і суміжних прав" за період з 01.06.2013р. по 01.09.2015р. було нараховано ТОВ „Наталка Сіті" до сплати винагороду за використання суміжних прав за 28 місяців на загальну суму 33 600 грн., яка була сплачена відповідачем частково лише за 16 місяців на суму 19 200 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним реєстром платіжних документів, сформованим станом на 09.09.2015р., у зв'язку із чим позивачем до стягнення заявлено суму у розмірі 14 400 грн. (т.1, а.с.20-21).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до положень частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, відповідно до частини 7 статті 180 ГК України визначено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 5.1, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2014р., а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

У випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмову іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 дати припинення дії договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк. Таке повідомлення відповідно до пункту 5.2. договору має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що листом від 01.09.2014р. за вих. № 01/09 позивач Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» була повідомлена відповідачем про його намір у відповідності до умов п. 5.2 з 01.09.2014р. розірвати договір (т.1, а.с.38).

З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист було отримано Приватною організацією „Українська ліга авторських і суміжних прав" 10.11.2014р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки відповідач в порядку п. 5.2 договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 договору дати (31.05.2014р.) не повідомляв позивача про намір припинення договору, то договір автоматично був продовжений до 31.05.2015р.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки жоден нормативний акт, а також умови договору, не забороняють користувачу повідомити про намір не продовжувати договірні відносини до спливу строку, зазначеному у п.5.2 договору, суд першої інстанції з урахуванням повідомлення відповідачем ТОВ «Наталка-Сіті» позивача про намір припинити договір шляхом направлення вищевказаного листа від 01.09.2014р., враховуючи принципи розумності, справедливості та добросовісності обґрунтовано прийшов до висновку про припинення дії договору у зв'язку із закінченням строку його дії 31.05.2015р.

Таким чином, відповідач ТОВ «Наталка-Сіті» з урахуванням припинення дії договору з 01.06.2015р., за користування об'єктами суміжних прав був зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" погоджену сторонами винагороду в розмірі 1200 грн. на місяць до 31.05.2015р. включно.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача за договором від 01.06.2013р. №ТРЦ-19/06/13 становить 9 600 грн. (28 800-19 200=9 600 (за період з жовтня 2014р. по травень 2015р.).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до приписів статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання визначені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 3 частини першої, зазначеної статті встановлена сплата неустойки.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.6 Договору від 01.06.2013р. № ТРЦ-19/06/13 сторони погодили що у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, Позивач має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції при перевірці розрахунку пені фактично, погоджується з ним, за виключенням суми, яка була нарахована за період з 26.04.2015р. по 01.09.2015р., оскільки позивачем Приватною організацією „Українська ліга авторських і суміжних прав" не було враховано положення п.5 ст.254 ЦК України.

У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується зі зробленим розрахунком судом першої інстанції:

- сума боргу (грн.) (1200, 00 грн.) - період прострочення (28.04.2015р.-27.08.2015р.) - кількість днів прострочення (122) - розмір облікової ставки НЬУ (30.0000 %)- розмір подвійної облікової ставки НБУ в день- (0.164%) - сума пені за період прострочення (240, 66);

- сума боргу (грн.) (1200, 00 грн.) - період прострочення (28.08.2015р.-01.09.2015р.) - кількість днів прострочення (5) - розмір облікової ставки НБУ (27.0000 %) - розмір подвійної облікової ставки НБУ в день- (0.148%) - сума пені за період прострочення (8.88).

Крім того, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що неправомірним з боку позивача ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" є нарахування пені за порушення грошового зобов'язання з червня 2015р.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що сума пені, яка задоволена в межах даного позову, становить 2 274,48 грн.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно частини статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції зі зробленим розрахунком 3% річних:

- сума боргу (грн.) - (1200, 00 грн.) - період прострочення (28.04.2015р. - 01.09.2015р.) - кількість днів прострочення (127) - розмір процентів річних (3%) - загальна сума процентів (12,53).

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування відсотків за періоди, під час яких не здійснювалося порушення грошового зобов'язання, з огляду на що сума 3% річних, яка підлягає стягненню, становить 184,84 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 3012,4 грн.

Отже, твердження апелянта щодо того, що між ТОВ «Наталка-Сіті» та ФОП ОСОБА_4 був укладений субліцензійний договір на використання музичних творів №0109/14 від 01 вересня 2014 року, який підтверджує факт того, що товариство припинило використання музичних творів відповідно до договору №ТРЦ-19/06/13 від 01.06.2013р., колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються та зазначає наступне.

По-перше, пункт 5.2. договору №ТРЦ-19/06/13 від 01.06.2013 року передбачає, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. При цьому пункт 5.1. договору передбачає, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 травня 2014 року, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань-до повного їх виконання.

Підставою для розірвання договору №ТРЦ-19/06/13 від 01.06.2013р. в односторонньому порядку могло бути тільки повідомлення, яке направлено виключно в період, що дорівнює одному місяцю до можливої дати припинення договору. Як вбачається з матеріалів справи, цього не відбулось.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач ТОВ «Наталка-Сіті» мало відправити позивачу ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" повідомлення про припинення дії договору протягом травня 2014 року, однак, як вбачається з матеріалів справи таке повідомлення ТОВ «Наталка-Сіті» відправлене не було. Натомість, повідомлення відповідача ТОВ «Наталка-Сіті» було відправлене 01 вересня 2014 року та отримано позивачем ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" 10 листопада 2014 року, що не відповідає умовам договору про порядок його одностороннього розірвання, отже, не призводить до його припинення.

По-друге, пункт 3.3. договору, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, встановлює обов'язок користувача протягом п'яти днів повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у додатках до договору, однак не передбачає автоматичного припинення договору у випадку відповідного повідомлення.

По-третє, укладання відповідачем ТОВ «Наталка-Сіті» субліцензійного договору з ФОП ОСОБА_4 01 вересня 2014 року не впливає на дійсність та не призводить до припинення договору з позивачем ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" №ТРЦ-19/06/13 від 01.06.2013р., а лише створює додаткові права та обов'язки у відповідача ТОВ «Наталка-Сіті» по відношенню до іншої особи.

Таким чином, твердження апелянта щодо того, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції в неповному обсязі були дослідженні всі фактичні обставини справи, які суттєве значення мали для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі були дослідженні всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення щодо задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 77. 85, 99, 101-105 ГПК України,

колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015р. у справі № 916/4177/15- залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2016р.

Головуючий суддя: Жеков В. І.

Судді: Пироговський В.Т.

Мишкіна М.А.