номер провадження справи 12/6/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 Справа № 908/208/16

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Дроздова С.С., Кутіщева-Арнет Н.С.

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/208/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Токмак

до відповідача: Токмацької міської ради, м. Токмак

про визнання договору оренди землі недійсним

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Левченко Т.Р., довіреність від 14.04.2015 року

від ПАТ КБ «Приватбанк» - не з'явився

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.03.2016 року на підставі заяви судді Смірнова О.Г. призначений розгляд справи № 908/208/16 колегіально у складі трьох суддів: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Кутіщева-Арнет Н.С., Дроздова С.С.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Токмацької міської ради в особі секретаря міської ради Степури Сергія Андрійовича про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, державна реєстрація за № НОМЕР_2 від 09.02.2015 року, укладеного між Токмацькою міською радою в особі секретаря міської ради Степури Сергія Андрійовича та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Разом з тим в позовній заяві позивач з посиланням на складнощі в отриманні доказів просить суд для встановлення фактичних обставин справи, дослідження та оцінки доказів, повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи витребувати від Токмацької міської ради наступні докази: оригінал договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року з долученими до нього додатками (акт приймання-передачі об'єкта оренди, розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності тощо), рішення 115 сесії 6 скликання Токмацької міської ради від 22.01.2015 року № 14 про передачу в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,4196 га та всіх матеріалів та рішень, що передували укладанню договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року (звернення ОСОБА_1, матеріали проведення конкурсу тощо).

Вказане клопотання позивача задоволено судом про що свідчить винесена ухвала від 25.01.2016 року, якою зобов'язано відповідача надати вказані документи.

15.02.2016 року на електронну адресу суду та 17.02.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з перебуванням його представника на лікарняному.

Вказане клопотання відповідача з огляду на приписи п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року визнано судом таким, що не підлягає задоволенню, втім ухвалою від 09.02.2016 року розгляд справи було відкладено на 23.02.2016 року о 10:45.

23.02.2016 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що 06.01.2015 року до Токмацької міської ради від позивача надійшла заява про передачу їй в оренду земельної ділянки площею 0,4196 га кадастровий номер НОМЕР_3, до якої додавався проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок відділу Держземагенства та висновок головного архітектора міста. Вказує, що 22.01.2015 року Токмацька міська рада рішенням № 14 «Про передачу земельної ділянки в оренду» затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4196 га по АДРЕСА_2 та надала в оренду цю земельну ділянку позивачу терміном до 26 липня 2017 року. В подальшому на підставі вказаного рішення ради з позивачем був укладений договір оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3. Пояснює, що на даній земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна капітальна нежитлова будівля - комунальне майно, яке знаходиться в орендному користуванні позивача на підставі договору оренди № 8-Ш від 28.06.2014 року. При цьому вказує, що 09.02.2015 року договір оренди був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також зазначає, що відповідно до довідки № 83 від 22.02.2016 року фінансового управління Токмацької міської ради позивач сплатив до місцевого бюджету м. Токмак орендну плату за землю відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29.01.2015 року № 222 в розмірі 9726,72 грн. Вважає, що під час укладення договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року повністю були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, договір відповідає вимогам законодавства, встановлений на реальне настання правових наслідків, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір з обох сторін був належним чином підписаний, підписи підтверджені печатками. Просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

23.02.2016 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання згідно приписів ст. 41 ГПК України про призначення судової почеркознавчої експертизи з посиланням на ті обставини, що під час ознайомлення з копією договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, а також з копіями документів, які передували укладенню вказаного договору, а саме: клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою від 09.10.2015 року вх. № А-388 від 03.11.2014 року та заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.01.2015 року вх. № А-3 від 12.01.2015 року ним встановлено, що підписи в усіх вказаних документах Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 не належать, документи, що передували укладанню оспорюваного договору, нею не складалися. Просить призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, доручивши її проведення експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України, на вирішення експертизи поставити наступні питання:

- «Чи виконаний підпис на Договорі оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, державна реєстрація за № НОМЕР_2 від 09.02.2015 року зі всіма додатками до нього ОСОБА_1 чи іншою особою?

- Чи виконаний підпис та текст змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою від 09.10.2014 року вх. А-388 від 03.11.2014 року ОСОБА_1 чи іншою особою?

- Чи виконаний підпис та текст змісту заяви про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.01.2015 року вх. А-3 від 12.01.2015 року ОСОБА_1 чи іншою особою?

- Чи виконаний рукописний підпис та текст змісту Договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, державна реєстрація за № НОМЕР_2 від 09.02.2015 року із додатками до нього, клопотання про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою від 09.10.2014 року вх. А-388 від 03.11.2014 року та заяви про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.01.2015 року вх. А-3 від 12.01.2015 року однією особою? При цьому оплату за проведення експертизи просить покласти на відповідача та провадження у даній справи зупинити на час проведення судової почеркознавчої експертизи.

Розглянувши подане клопотання суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на обставини, які будуть зазначені у мотивувальній частині рішення.

Безпосередньо в судовому засіданні 23.02.2016 року представник позивача надав суду разом із супровідним листом копію заяви від 11.02.2016 року для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.03.2016 року в порядку приписів ст. 89 ГПК України виправлено описку, допущену у першому пункті резолютивної частини ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/208/16, в частині зазначення дати та часу, на які призначено судове засідання, виклавши його в наступній редакції: - "Відкласти розгляд справи на 15.03.2016 року о 12 год. 30 хв...", далі по тексту.

15.03.2016 року представник відповідача надав суду разом із супровідним листом додаткові докази для долучення їх до матеріалів справи.

17.03.2016 року господарським судом направлено запит до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому з метою встановлення всіх фактичних обставин справи викладено прохання повідомити чи належить ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) рахунок № НОМЕР_4, а якщо ні, то надати інформацію щодо особи, які належить вказаний рахунок.

23.03.2016 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, відповідно ст. 24 ГПК України, про заміну первісного відповідача у справі - Токмацьку міську раду в особі секретаря міської ради ОСОБА_4 на належного - Токмацьку міську раду, яке мотивоване тим, що земельна ділянка перебуває на балансі Токмацької міської ради та оспорюваний договір укладався саме з Токмацькою міською радою, а посадовою особою, яка діє від імені ради може бути будь-яка інша особа, яка має необхідний обсяг повноважень.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Приписами ч. 1 ст. 21 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Дослідивши подане позивачем клопотання суд дійшов висновку, що фактично в ньому позивач більш коректно зазначив юридичну особу - відповідача у справі, а тому з урахуванням приписів ст. ст. 1, 21 ГПК України вважає за необхідне його задовольнити, зазначивши належним відповідачем - Токмацьку міську раду.

Ухвалою господарського суду від 24.03.2016 року згідно приписів ст. 30 ГПК України в судове засідання 11.04.2016 року викликано уповноважених представників Запорізького РУ ПАТ КБ "Приватбанк" для дачі пояснень по суті справи, зобов'язавши письмово повідомити суд чи належить ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) рахунок № НОМЕР_4.

29.03.2016 року на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-20160317/2644 від 22.03.2016 року, в якому останній повідомляє про неможливість надати інформацію на запит № 908/208/16 від 17.03.2016 року, оскільки згідно ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність»від 07.12.2000 року № 2121 інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Вказує, що статтею 62 вказаного Закону банківська таємниця може бути розкрита на підставі рішення суду. При цьому зазначає, що приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, за якими банки зобов'язані забезпечувати зберігання та захист інформації, яка містить банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття, банк не має права надати інформацію на виконання зазначеного документу, що надійшов до банку, оскільки не може бути впевненим у його справжності. Тому вказує, що не може надати запитувану інформацію.

Представники позивача та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання 11.04.2016 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

На адресу суду від позивача надійшли повідомлення пошти з позначками «за закінченням терміну зберігання». Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

З наявного в матеріалах справи Спеціального витягу із єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 11.04.2016 року вбачається, що місце проживання позивача відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 71701, АДРЕСА_1.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, позивача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.04.2016 року проти позову заперечив.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.01.2015 року між Токмацькою міською радою, далі Орендодавець, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Орендар, був укладений договір оренди землі № 222, далі Договір, за умовами якого (1.1.) Орендодавець надає на підставі рішення 115 сесії 6 скликання Токмацької міської ради від 22.01.2005 року № 14, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Згідно з п. п. 2, 3 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею: 0,4196 га. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: капітальна нежитлова будівля - комунальне майно, яке знаходиться в користуванні орендаря, а також інші об'єкти інфраструктури.

Умовами п. п. 9, 11 Договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі у розмірі 3,5 відсотків від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що складає 37638 грн. 75 коп. (тридцять сім тисяч шістсот тридцять вісім грн. 75 коп.) в рік. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати з врахуванням індексації відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції на р/р № НОМЕР_5, одержувач: місцевий бюджет фінансового управління виконкому Токмацької міської ради, банк - ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , код платежу 13050500 не пізніше 30 числа наступного за звітним місяця.

Відповідно до п. 15 - 17 Договору сторони узгодили, що земельна ділянка передається в оренду: для обслуговування будівлі складу. Цільове призначення земельної ділянки згідно з КВЦПЗ: 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Умови збереження стану об'єкта оренди: забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Умовами п. 20 Договору передбачено, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у п'ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно з п. 8 Договору договір укладено до 26 липня 2017 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Позивач в позові вказує, що про існування договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року дізнався лише в липні 2015 року після розірвання шлюбу із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_5, який безпосередньо користувався та продовжує користуватися зазначеною земельною ділянкою та здійснює на її території підприємницьку діяльність. При цьому позивач зазначає, що отримавши від службових осіб відповідача копію зазначеного Договору оренди, ознайомившись з його змістом встановив, що підписи в договору оренди та всіх документах, які є його невід'ємною частиною, йому не належать, жодного з долучених до Договору оренди документа не підписував, зміст документів, на яких останній зазначений в якості орендаря раніше йому відомий не був. Вважає, що укладання оспорюваного договору оренди, з урахуванням факту відсутності у позивача як до, так і після укладання цього договору жодного бажання, необхідності та намірів отримання у користування зазначеної земельної ділянки, свідчить лише про відсутність у позивача будь-якої волі на укладання такого договору. Разом з тим вказує, що з урахуванням факту необізнаності позивача з умовами оспорюваного договору та твердженням щодо його не підписання та відсутності факту уповноваження будь-кого на вчинення такої дії від його імені є свідченням невідповідності волевиявлення внутрішній волі позивача, наслідком якого стало укладення оспорюваного правочину.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладений договір оренди землі, тому до спірних правовідносин слід застосувати спеціальні норми права, які передбачені Законом України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998 року далі Закон. Сторони у справі досягли всіх суттєвих умов передбачених законом для договорів даного виду: зокрема щодо предмету оренди, за його індивідуально - визначеними ознаками, ціни, строку його дії, а тому він вважається укладеним згідно вимог ст. ст. 13-16 Закону, п. п. 1, 2 ст. 180, п. 1 ст. 181, ст. 283 ГК України та ст. ст. 627, 628, 638, 759 ЦК України.

Нормою ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частинами 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що 06.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій з посиланням на ст. ст. 123, 186-1 Земельного кодексу України просив затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (складу) за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,4196 га, кадастровий номер НОМЕР_3, до якої додавався проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок відділу Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області та висновок, наданий головним архітектором міста Токмак.

За наслідками розгляду вказаної заяви 22.01.2015 року Токмацькою міською радою було прийнято рішення № 14 «Про передачу земельної ділянки в оренду», згідно з п. п. 1, 2 якого вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4196 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (землі житлової та громадської забудови) та надати в оренду вказану земельну ділянку Фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1 терміном до 26 липня 2017 року.

В подальшому 29.01.2015 року між Токмацькою міською радою, далі Орендодавець, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Орендар, був укладений договір оренди землі № 222, далі Договір.

Так, на виконання умов Договору Орендодавець передав Орендарю, а Орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 0,4196 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується підписаним між ними актом прийому-передачі від 09.02.2015 року (а.с. 11).

Згідно абзацу 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, розглядаючи питання про визнання угод недійсними, необхідно насамперед встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані обставини належить з'ясувати на момент укладення угоди.

При цьому абзацом 4 п. 2.9. вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст. 20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір оренди землі може бути визнаний недійсним за наявності двох умов:

- порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача;

- наявності передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до Цивільного кодексу України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 статті 215 ЦК України), зокрема:

§ відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

§ особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України);

§ волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України);

§ правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України);

§ правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, проте одна зі сторін або інша заінтересована особа оспорює її дійсність за підставами, встановленими законом, така угода може бути визнана судом недійсною, що встановлено ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для визнання договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року недійсним позивач вказує відсутність його волевиявлення на укладання договору у зв'язку з не підписанням вказаного договору та необізнаністю з його умовами.

Умовами п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Матеріали справи свідчать, що оспорюваний договір оренди землі № 222 від 29.01.2015 року підписаний Орендарем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач у справі) особисто, про що свідчить його підпис та печатка на вказаному Договорі.

Разом з тим в матеріалах справи містяться акт приймання-передачі земельної ділянки від 09.02.2015 року та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29.01.2015 року, підписані особисто Орендарем з проставленням його печатки.

Безпосередньо під час судового процесу позивачем надано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого слід відмовити з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" № 4038-ХІІ від 25.02.1994 року судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Частиною 1 ст. 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

При цьому згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012 року судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Разом з тим умовами п. 5 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Отже, клопотання про призначення судової експертизи, заявлене стороною у справі, повинно ґрунтуватися на певних доводах з наданням відповідних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи мотивоване тим, що підписи в договорі оренди землі № 222 від 29.01.2015 року та усіх документах, які передували його укладенню, а саме: клопотанні про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою від 09.10.2015 року вх. № А-388 від 03.11.2014 року та заяві про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.01.2015 року вх. № А-3 від 12.01.2015 року, не належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, та вказані документи нею не складалися. Проте, крім усних заперечень позивача з приводу дійсності його підпису на договорі та документах, які передували його укладенню, інших будь-яких доказів звернення до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису на вказаних документах, порушення кримінального провадження за даним фактом суду не надано. Таким чином позивач не довів суду необхідності призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі, а відтак відсутні підстави для її призначення судом.

Разом з тим, безпосередньо під час судового засідання представник позивача надав суду для огляду заяву ОСОБА_1 від 04.12.15р., відповідно до якої остання повідомляє начальника Токмацького МВ. ГУМВС України в Запорізькій області зі змісту наданої до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 від 04.12.15р., , що приблизно в першій декаді червня 2015 року за невідомих обставин, в приміщенні офісцу по АДРЕСА_3, який на той час перебував у користуванні мого колишнього чоловіка ОСОБА_5 зникла належна їй печатка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1. Однак, зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 посилається на те, що зникла належна їй печатка зникла приблизно в першій декаді червня 2015 року, тоді як договір № 222 оренди землі укладено 29.01.15р. При цьому позивачем не надано доказів щодо наявності кримінального провадження за даним фактом або інших відомостей щодо нього.

Поряд з цим відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначив, що позивач сплатив до місцевого бюджету м. Токмака орендну плату за землю відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29.01.2015 року № 222 в розмірі 9726,72 грн.

Так, до матеріалів справи надано відповідачем лист фінансового управління Токмацької міської ради № 83 від 22.02.2016 року (а.с. 48), яке повідомляє, що ФОП ОСОБА_1 сплачено до місцевого бюджету орендну плату за землю за договором оренди земельної ділянки від 29.01.2015 року № 222 в сумі 9726,72 грн.

Також в матеріалах справи знаходиться лист Головного управління державної казначейської служби України Запорізької області № 02-08.8/304-495 від 09.03.2016 року, в якому останнє підтверджує зарахування коштів до місцевого бюджету м. Токмак на рахунок № НОМЕР_5 за кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 18010900 «орендна фізичних осіб», які сплачені ФОП ОСОБА_1 за виписками: № 40 від 31.03.2015 року в сумі 3453,62 грн., № 42 від 27.04.2015 року в сумі 3136,56 грн. та № 48 від 29.05.2015 року в сумі 3136,56 грн. (а.с. 49-52).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи докази, в т.ч. сплати останнім орендної плати за вказаним договором, свідчать про прояв волевиявлення позивачем щодо виконання його умов, а отже, що вказаний договір був укладений за вільним волевиявленням сторін договору та спрямований на реальне настання правових наслідків.

Пунктом 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги статті 34 ГПК України визначають, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними, в т. ч. що спірний договір укладений за відсутності його вільного волевиявлення, а також не довів факт порушення оспорюваним правочином його прав та/або охоронюваних законом інтересів. Зокрема позивачем в позовній заяві взагалі не вказано яким чином оспорюваним правочином порушуються його права та/або інтереси, також в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність таких порушень прав, інтересів останнього.

Навпаки відповідач надав суду докази того, що договір оренди землі № 222 від 29.01.2015 року укладений у відповідності з вимогами чинного законодавства, його умови сторонами в т.ч. позивачем виконуються, а саме обов'язок зі сплати орендної плати за землю.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність обох необхідних умов для визнання договору недійсним (порушення права, інтересу позивача та порушення норми закону), а отже і про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької міської ради про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року слід відмовити як необґрунтовано заявленого.

Заперечення позивача справжності своїх підписів на Договорі оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, додатках до нього та документах, що передували його укладенню, є необґрунтованими та непідтвердженими, оскільки крім усних заперечень позивача з приводу дійсності його підписів на вказаних документах будь-яких інших доказів звернення до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису, порушення кримінального провадження за даним фактом до матеріалів справи не надано. Надана позивачем до матеріалів справи заява від 04.12.2015 року, яка адресована начальнику Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області підполковнику міліції ОСОБА_6 з проханням здійснити заходи щодо розшуку печатки, якою міг незаконно заволодіти колишній чоловік ОСОБА_5, оцінюється судом критично, в т.ч. з огляду на те, що не містить вхідного штампу прийняття та реєстрації вказаної заяви канцелярією Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, та окрім вказаної заяви будь-яких доказів реєстрації або порушення кримінального провадження за даним фактом в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань позивачем суду не надано.

При цьому ухвалами суду від 15.03.2015 р., 24.03.2015р. надати суду окремо 15 - 20 оригіналів примірників вільних зразків свого підпису (тобто, необхідно надати документи зі своїм підписом, які виконані до виникнення справи № 908/208/16, і не пов'язані з її обставинами) наприклад: оригінали накладних, актів, договорів, довіреностей, заяв та інші документи; надати суду окремо 15 - 20 оригіналів примірників умовно - вільних зразків свого підпису (тобто, надати документи зі своїм підписом, які виконані до порушення провадження у даній справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після порушення провадження у даній справі, але не в зв'язку з її обставинами) наприклад: оригінали договорів, накладних, довіреностей, рахунків, актів, які були виконані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Однак, вказаних доказів суду не було надано.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. покладаються на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 11.04.2016 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 13 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 15, 16, 203, 204, 215, 638, 639 ЦК України, ст. ст. 20, 180, 181 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької міської ради про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року, державна реєстрація за № НОМЕР_2 від 09.02.2015 року, укладеного між Токмацькою міською радою в особі секретаря міської ради Степури Сергія Андрійовича та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. покладаються на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Повне рішення складено - 18.04.2016 року

Головуючий суддя О.Г. Смірнов

Судді Н.С. Кутіщева-Арнет

С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.