ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р.Справа № 922/320/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с.Шубіне Харківської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веб-Транс", м.Харків
про стягнення 64027,90грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 20.01.2016

від відповідача: ОСОБА_2, директор

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с.Шубіне Харківської області (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веб-Транс", м.Харків (далі за текстом - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 64027,90грн., з яких: 18100,00грн. основного боргу, 42354,00грн. річних, 3573,90грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №25-08/15-02 щодо оплати отриманого товару.

Судом під час розгляду справи оголошувалися перерви в судовому засіданні до 22.03.2016, 05.04.2016 та 19.04.2016.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. При цьому, повідомив, що відповідачем під час розгляду справи частково погашено заборгованість.

Представник відповідача позовні вимоги визнав в частині основного боргу, надав суду платіжне доручення №86 від 22.03.2016, згідно якого ним погашено заборгованість перед позивачем в розмірі 18100,00грн. В іншій частині позову просив відмовити, посилаючись на скрутне фінансове становище.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

25 серпня 2015 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №25-08/15-02 поставки (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача паливно-мастильні матеріали партіями, а відповідач - прийняти та своєчасно оплатити цей товар.

Згідно з пунктом 1.2. Договору ціна, асортимент і кількість (об'єм) кожної партії товару узгоджується сторонами та відображається у рахунку фактурі, видаткових накладних. Відповідно до пункту 1.3. Договору доказом факту поставки є оформлені належним чином видаткові документи і товарно-транспортні накладні і (або) видаткові накладні, та/або додаткові угоди до договору, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, та/або акти приймання-передачі товару).

Відповідно до пункту 4.1. Договору покупець зобов'язується здійснювати оплату вартості кожної партії товару на поточний рахунок постачальника в день поставки.

На виконання умов Договору позивачем здійснено поставку паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 71478,70грн., що підтверджується рахунками на оплату №1046 від 26.08.2015 та №1298 від 30.09.2015, видатковими накладними №1063 від 26.08.2015 та №1316 від 30.09.2015, а також товарно-транспортними накладними №1041 від 26.08.2015 та №1247 від 30.09.2015.

Отримання товару підтверджується довіреностями серії ЯИВ №074656 від 26.08.2015 та № 6 від 30.09.2015, виданими відповідачем своєму уповноваженому представнику.

Виходячи з умов пункту 4.1 Договору, відповідач мав здійснити оплату товару за видатковою накладною №1063 від 26.08.15 на суму 34680,00грн. не пізніше 26.08.2015, а за видатковою накладною № 1316 від 30.09.2015 на суму 36798,70грн. не пізніше 30.09.2015.

Відповідач свої зобов'язання виконував з порушенням строків та не в повному обсязі, сплативши на користь позивача 53378,70грн. При цьому, оплати здійснено наступним чином: 9000,00грн. - 31.08.2015, 11000,00грн. - 23.09.2015, 11000,00грн. - 29.09.2015, 3680,00грн. - 07.10.2015, 10000,00грн. - 07.10.2015, 5000,00грн. - 12.10.2015, 798,70грн. - 20.10.2015, 2000,00грн. - 17.11.2015, 900,00грн. - 17.12.2015, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 18100,0грн. основного боргу, 42354,00грн. річних, 3573,90грн. штрафу.

Під час розгляду справи відповідач сплатив позивачу 18100,00грн. основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням №86 від 22.03.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи підтверджують неналежне виконання відповідачем умов Договору, у зв'язку з чим станом на момент подання позову у даній справі (08.02.2016) його заборгованість з оплати отриманого за Договором товару перед позивачем складала 18100,00грн.

Відповідач факт порушення умов Договору визнав, під час розгляду справи сплатив на користь позивача 18100,00грн.

Згідно пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У зв'язку з цим, провадження у справі в частині стягнення 18100,00грн. основного боргу підлягає припиненню.

Позивачем також заявлено до стягнення вимоги про стягнення річних процентів у розмірі 42354,00грн. за період з 30.09.2015 по 25.01.2016, які обґрунтовані пунктом 7.3 Договору та статтею 625 ЦК України.

Так, згідно з пунктом 7.3 Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов'язань з оплати товару, якщо відстрочка не передбачена відповідною додатковою угодою, покупець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 (два) проценти від суми боргу за кожний день прострочення платежу, що є обрахованими за кожен день прострочення процентами річних, які збільшені, порівняно з розміром, встановленим у ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі частини 2 цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що згідно вказаних приписів статті 625 ЦК України договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Разом із цим, згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобовязання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2014 № 3-31гс14.

Таким чином, сума 42354,00грн. фактично є пенею, а не річними, як зазначає позивач.

Суд вважає за можливе задовольнити ці вимоги частково, виходячи з наступного.

Стаття 3 ЦК України визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд враховує, що заявлена до стягнення сума пені значно перевищує розмір основного боргу. При цьому, позивач не довів суду понесення ним будь-яких збитків у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання.

Крім того, відповідачем не вчинялися дії щодо умисного ухилення від оплати отриманого товару. Погашення заборгованості здійснювалася по мірі надходження коштів протягом серпня-грудня 2015 року та станом на момент подання позову було сплачену більшу частину основного боргу (53378,70грн. з 71478,70грн.)

Не ухилявся відповідач від виконання свого обов'язку і під час розгляду даної справи, визнавши позовні вимоги в частині основного боргу та остаточно розрахувавшись з позивачем 22.03.2016.

За таких обставин, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне на підставі пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України зменшити розмір пені до 18100,00грн., тобто до розміру суми основного боргу, яка існувала на момент подання позову, що є достатнім для задоволення інтересів позивача.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3573,90грн. штрафу.

Згідно пункту 7.2 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару на строк: від одного до десяти календарних днів покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника штраф розмірі 5% від вартості не оплаченого товару; від одинадцяти до двадцяти календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості не оплаченого товару; від двадцяти одного до тридцяти календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 15% від вартості не оплаченого товару; від тридцяти одного до шістдесяти календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості не оплаченого товару; понад шістдесят календарних днів - покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості не оплаченого товару.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, одночасне застосування до відповідача штрафу та пені суперечить вимогам статті 61 Конституції України, а тому, враховуючи часткове задоволення судом вимог про стягнення пені, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення штрафу.

Відповідно статті 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але з урахуванням того, що судовий збір в частині вимог про стягнення основного боргу та пені покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веб-Транс" (61020, м.Харків, пров.Метизний, 5, код 39060177) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" (62493, Харківська область, Харківський район, с.Шубіне, вул.Шубінська, 29-А, код 39294676) 18100,00грн. пені, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1301,08грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження в частині вимог про стягнення 18100,00грн. основного боргу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повний текст рішення буде складений та підписаний протягом 5-ти днів.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3