ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" квітня 2016 р. Справа № 911/4784/15

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона 43», м. Київ
до Вишгородської міської ради, м. Вишгород
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаКомунальне підприємство «Координаційний центр з будівництва та земельних питань Вишгородської міської ради», м. Вишгород
про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та визнання його поновленим на новий строк
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 05.08.2015 № 95
відповідача:ОСОБА_2 дов. від 19.11.2015 № 2-28/1369
третьої особи:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона 43» (далі позивач) до Вишгородської міської ради (далі відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства «Координаційний центр з будівництва та земельних питань Вишгородської міської ради» (далі третя особа) про:

- визнання укладеною з дня набрання чинності рішенням суду додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012, укладеного між сторонами у справі, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1928, на таких умовах та в такій редакції:

«Додаткова угода

до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012 між Вишгородською міською радою Київської області та Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона-43», посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 17.09.2012 за реєстраційним номером 1928

Вишгородська міська рада Київської області (, місцезнаходження: площа Шевченка, 1, місто Вишгород, Вишгородський район, Київська обл., 07300), іменована в подальшому як «Орендодавець», з однієї сторони, та

Приватне акціонерне товариство «Пересувна механізована колона-43» (вул. Смоленська, 3-а, м. Київ, 03057; ), іменоване в подальшому «Орендар», в особі голови правління ОСОБА_4, з іншої сторони, а надалі разом - «Сторони»,

керуючись ст. 33 Закону України «Про оренду землі»,

уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. Сторони домовились поновити з 06.07.2014 року договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 між Вишгородською міською радою Київської області та Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона-43», посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 17.09.2012 за реєстраційним номером 1928 (надалі також - «договір»), на строк 3 (три) роки, тобто до 06.07.2017, на тих самих умовах.

2. Інші умови Договору залишаються без змін.

3. Дана додаткова угода є невід'ємною частиною Договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012 між Вишгородською міською радою Київської області та Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона-43», посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 17.09.2012 за реєстраційним номером 1928».

- визнання договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012, укладеного між сторонами у справі, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1928, поновленим до 06.07.2017 на тих самих умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він після закінчення строку договору оренди землі продовжує користуватися земельною ділянкою, а тому в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, проте, відповідач безпідставно ухиляється від укладення додаткової угоди до вказаного договору про його поновлення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача заперечує проти позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, які зводяться до того, що позивач не набув право користування земельною ділянкою на законних підставах, договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 не зареєстрований у встановленому порядку, а тому він є неукладеним. У звязку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Проте від третьої особи на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що остання проти позовних вимог заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

За твердженням позивача, між сторонами у справі було укладено договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач орендодавець, на підставі рішення шостої сесії шостого скликання Вишгородської міської ради № 6/24 від 06.07.2011 «Про передачу в оренду земельних ділянок», за актом приймання-передачі передає, а позивач орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі обєкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором (п. 1.1 договору)

Обєктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування вул. Шевченка-Шкільна у м. Вишгород Київської області; загальна площа 0,5913 га; цільове призначення для житлового будівництва; кадастровий номер земельної ділянки :01:143:0154 (п. 2.1 договору).

Договір укладено на 3 роки, до 06.07.2014 (п. 3.1 договору).

Пунктом 6.2 договору визначено, що право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Відповідно до п. 8.3 договору, після закінчення строку, на який було укладено цей договір, при умові належного виконання обовязків відповідно до умов цього договору, орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Згідно п. 10.6 договору після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обовязків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1928.

Цей договір підлягає державній реєстрації в управлінні Держкомзему у Вишгородському районі Київської області.

Позивач звертаючись з даним позовом зазначає, що до закінчення дії договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012, він, листом від 23.05.2014, завірена копія якого залучена до матеріалів справи, звертався до відповідача з проханням продовжити договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами у справі, проте відповідач у місячний термін відмови чи заперечень щодо поновлення договору оренди землі не надіслав.

Оскільки, на думку позивача, він після закінчення строку договору оренди землі продовжує користуватися земельною ділянкою, то в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи, що договір в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вважається поновленим позивач звернувся до відповідача із пропозицією від 02.09.2015 № 135, завірена копія якої залучена до матеріалів справи, укласти додаткову угоду до договору оренди.

Разом з тим, відповідач ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012 про його поновлення, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Положеннями ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, що кореспондується зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом (ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України).

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (ст. 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час укладення договору).

Положеннями ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У відповідності до ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Оскільки договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 не містить відмітки про його державну реєстрацію, судом у судовому засіданні 19.01.2016 було оголошено перерву в розгляді справи та зобов'язано позивача у справі надати суду докази державної реєстрації зазначеного договору, про що зазначено в повідомленні про перерву в розгляді справи.

Проте, доказів, що вказаний договір пройшов державну реєстрацію сторони, зокрема, позивач суду не надали. Відсутність державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012 сторонами не оспорюється.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися стосовно усіх істотних умов договору і це підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідні приписи частини другої статті 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України (у редакції, чинній до 01.01.2013) пов'язувався з державною реєстрацією; відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Згідно абз. 6 п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення, зокрема, не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Оскільки договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 не пройшов державну реєстрацію, то в силу зазначених вище вимог законодавства, зокрема, ст.ст. 210, 640 Цивільного кодексу України він є неукладеним, а відтак не породжує для сторін прав та обов'язків.

З огляду на те, що договір оренди земельної ділянки від 17.09.2012 є неукладеним, не породжує для сторін прав та обов'язків, то такий договір не може бути визнаним поновленим.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави щодо визнання неукладеного договору оренди земельної ділянки від 17.09.2012 поновленим та визнання укладеною додаткову угоду до неукладеного правочину.

Враховуючи те, що позивач в супереч вимогам ст. 33 ГПК України не довів тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, наявність у нього права за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність заявлених вимог, у звязку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Посилання позивача на судову практику у подібних правовідносинах викладену в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013 у справі № 20/1965-2012, від 11.11.2015 у справі № 925/1901/14, від 12.03.2015 у справі № 910/5271/14, від 15.12.2015 у справі № 910/15048/14 та постанові Верховного суду України від 18.03.2015 у справі № 6-4цс15 не приймається судом до уваги при вирішенні спору та відхиляється з огляду на те, що у правовідносинах, які розглядались судами у перелічених справах, договори оренди земельних ділянок були укладені в установленому законом порядку, зокрема, з дотриманням їх державної реєстрації.

Посилання позивача на судову практику викладену в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 у справі 6-118цс13 також не приймається судом до уваги при вирішенні спору та відхиляється з огляду на те, що предметом розгляду вказаної справи було визнання недійсним договору оренду земельної ділянки та скасування його державної реєстрації з підстав відсутності волевиявлення однієї сторони договору на укладення такого договору та судовими інстанціями досліджувалось правове значення наявності такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотним умов договору, що вже виключає подібність правовідносин щодо яких позивач просить суд застосувати практику Верховного суду України викладену у постанові від 25.12.2013 у справі 6-118цс13.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 20.04.2016.