КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/23828/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Куксова В.В.

за участі представників:

від позивача: Пріцак І.Є. - представник

від відповідача: Антощук Е.І. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/23828/15 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/23828/15 позовні вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» заборгованість у розмірі 30 822,18 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом у розмірі 28 051 грн. 49 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1 028 грн. 72 коп., пеня за простроченим основним боргом у розмірі 1 437 грн. 53 коп., пеня за простроченими процентами у розмірі 135 грн. 83 коп., штраф у розмірі 168 грн. 61 коп. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/23828/15 в частині стягнення процентів за користування кредитом 469,61 грн., в частині стягнення процентів на підставі п. 4.6. Договору в розмірі 452,65 грн., стягнення пені за простроченими процентами на 10, 15 грн., в частині стягнення штрафу відмовити в повному обсязі 168,61 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Представник позивача 01.03.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.03.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікова І.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікова І.А., Куксов В.В.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

29.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (Позичальник) було укладено кредитний договір №211/Ю (надалі - Договір), відповідно до умов якого Банк за наявності вільних грошових коштів надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі неповновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 54 893 грн. 00 коп. на придбання сільськогосподарської техніки, строком до 28 серпня 2016 року зі сплатою 21% річних.

Відповідно до п.4.2 Договору Позичальник щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок №3103 суму процентів за користування кредитом у відповідності до Договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Згідно з п.5.3 Договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі, зокрема, непогашення Позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців, недотримання Позичальником умов цього Договору, виникнення у Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями за іншими кредитними договорами, укладеними з Банком.

При порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5 Договору) Банк має право вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом. (п.5.10 Договору)

Положеннями п. 7.2 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування кредиту Банк сплачує Позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно перерахованого кредиту.

Позов мотивовано тим, що позивач належним чином виконав умови Договору, проте відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 28.08.2015 року у Відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 28 051 грн. 47 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами - 1 028 грн. 72 коп., сума заборгованості по сплаті пені - 1 573 грн. 36 коп., сума заборгованості за штрафами - 168 грн. 61 коп.

20.07.2015 року позивачем направлена на адресу відповідача вимога №3875 про сплату заборгованості за кредитним договором, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21.07.2015 р. та рекомендованим повідомленням про вручення 28.07.2015 р. уповноваженій особі підприємства відповідача, на яку відповідач відповіді не надав та заборгованість не сплатив.

Згідно до п. 2 ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року Позивачем видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» грошові кошти у розмірі 53 183 грн. 97 коп., що підтверджується меморіальним ордером №260_3 від 01.10.2013 року та детальним розрахунком заборгованості станом на 28.08.2015.

Судом встановлено, що за Кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» утворилась заборгованість за основним боргом - 28 051 грн. 49 коп. та заборгованість за нарахованими процентами - 1 028 грн. 72 коп.

Доказів на підтвердження повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» Публічному акціонерному товариству «Український Бізнес Банк» грошових коштів за Кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 року матеріали справи не містять.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що збільшення розміру заборгованості виникло з вини позивача, а саме у зв'язку з зарахуванням грошових коштів, сплачених платіжними дорученнями № 467, № 630, № 466, № 685 та № 1052, не за цільовим призначенням, зазначеним відповідачем в графі «призначення платежу» з наступних підстав.

У відповідності до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно з п.4.7 Договору Позичальник зобов'язується кошти у погашення заборгованості у першу чергу направляти для сплати процентів та комісій за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється для погашення основної суми кредиту.

Таким чином, враховуючи недостатність сплачених сум для виконання зобов'язань за Договором, позивач правомірно розподілив сплачені відповідачем грошові кошти.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, в порушення умов Договору №211/Ю від 29.08.2013 року, не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 28 051 грн. 49 коп. та не сплатив проценти за користування такими кредитними коштами, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за простроченим основним боргом за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 1 437 грн. 53 коп. та пеню за простроченими процентами за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 135 грн. 83 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

При порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) Банк має право вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом. (п.5.10 Договору)

Дослідивши підстави та розмір позовних вимог, в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає, що вони є обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за простроченим основним боргом у період з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 1 437 грн. 53 коп. та пеня за простроченими процентами за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 135 грн. 83 коп.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача штрафу відповідно до п.5.4 Договору у розмірі 168 грн. 61 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 5.4 Договору у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п.4.5 цього Договору, Банк має право вимагати від Позичальника сплатити штраф у розмірі 2,00% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

За таких підстав, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 168 грн. 61 коп.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року по справі № 910/23828/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/23828/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

В.В. Куксов