ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.04.16р. Справа № 904/1072/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕАС ТРЕЙД"

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 10.06.2014 року, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕАС ТРЕЙД" про стягнення заборгованості в розмірі 12 813,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4241,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору транспортного перевезення від 26.10.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач відзив на позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання, призначене для розгляду справи, не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

14.03.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд забезпечити проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2016 року призначено проведення судового засідання 22.03.2016 року по справі № 904/1072/16 в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Кіровоградської області організувати в приміщенні цього ж суду участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції особи, яка виступає стороною по справі № 904/1072/16, а саме: позивачу - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 13.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі- Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю „ДЕАС ТРЕЙД" (далі- відповідач) було укладено договір транспортного перевезення згідно умов якого Позивач зобов'язався надавати послуги з транспортного перевезення вантажу - зерно сої, зерно кукурудзи, мінеральні добрива та інші вантажі транспортом марки DAF.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що ціна послуг залежить від кілометражу, що проходить автотранспорт Виконавця за кожною товарно-транспортною накладною або подорожнім листом, а саме: ціна послуг з перевезення вантажу на маршрут (з ПДВ).

Згідно з п. 2.5. договору оплата наданих послуг здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний банківський рахунок і в термін не більш 10 банківських днів з дати підписання акту передачі-приймання наданих послуг.

На виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення вантажів в кількості 1065,43 т, що підтверджується товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи. Сума наданих послуг становить 54 091,16 грн.

Відповідач частково розрахувався з позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи, непогашеною залишилась заборгованість в розмірі 12 813,94 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, акт здачі - приймання робіт від 28.11.2014 року направлено відповідачу 11.11.2015 року, а відтак враховуючи поштовий обіг та "розумний" строк для підписання акту або надання заперечень на останній, господарський суд, враховуючи приписи п. 2.5. договору, дійшов висновку, що строку для оплати заборгованості є таким, що настав - 30.11.2015 року.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення строків оплати, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 12813,94 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 4241,41 грн. інфляційних втрат за період з березня 2015 року по січень 2016 року.

Враховуючи встановлений судом строк для оплати заборгованості, задоволенню підлягають інфляційні втрати в розмірі 205,83 грн. за період з грудня 2015 року по січень 2016 року. В решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Деас Трейд" (49000, м. Дніпропетровськ,пр. К.Маркса (Д.Яворницького) 49, ) на користь фізичної особи - підприємця (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість в розмірі 12 813,94 грн., інфляційні втратив розмірі 205,83 грн. та судовий збір в розмірі 1051,94 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.04.2016

Суддя С.В. Мартинюк