ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016р. Справа№ 914/688/16

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,

про: виселення з незаконно займаного нежитлового приміщення загальною площею 25,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Малиняк В.А. - довіреність №2302-вих-14 від 05.01.16р.;

відповідача: ОСОБА_3 - договір б/н від 21.03.16р., ОСОБА_1

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з незаконно займаного нежитлового приміщення загальною площею 25,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем після закінчення строку дії договору оренди №Ф-6074-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) не звільнено орендовані ним приміщення. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою виселити відповідача з незаконно займаного нежитлового приміщення загальною площею 25,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 28.03.2016 р. В судовому засіданні 28.03.2016 р. оголошено перерву 04.04.2016 р. В судовому засіданні 04.04.2016 р. оголошено перерву 18.04.2016 р.

В судове засідання 18.04.2016 р. представник позивача з'явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 18.04.2016 р. представник відповідача з'явився, щодо позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

25 березня 2008 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Орендодавець, Позивач у справі) та Фізичною особою-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Орендар, Відповідач у справі) був укладений договір №Ф-6074-8 оренди (найму) нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (далі - Договір), за умовами якого п.1. Договору орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, загальною площею 25,9 кв.м. (надалі - Майно), розміщені за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі відділу освіти Франківської районної адміністрації м. Львова (балансоутримувач). (а.с. 12-15)

Майно передається в оренду з метою розміщення перукарні (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 25 березня 2008 року до 24 березня 2011 року.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посилаючись на п. 4.3. Договору, відповідно до якого «у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором», зазначаючи, що аналогічні до п. 4.3 Договору норми містяться у ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, Управління комунальної власності Львівської міської ради посилається на повідомлення про припинення договірних відносин №2302-вих-1223 від 03.04.2014 р., в якому зазначає, що Договір припинив свою дію з 24.03.2011 р. Однак, відповідно до п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» «термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін». Даний Закон набрав чинності 30.12.2009 р., тобто під час дії Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва» (діючий з період з 19 жовтня 2000 року до 19 квітня 2012 року, втратив чинність згідно із Законом від 22.03.2012 р. №4618-VI ) суб'єктами малого підприємництва є фізичні особи, зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності.

У частині 1 ст. 1 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» від 22.03.2012 року зазначено, що терміни "суб'єкти малого підприємництва" і "суб'єкти середнього підприємництва" вживаються у цьому Законі в значенні, наведеному у Господарському кодексі України, з урахуванням того, що в цілях цього Закону термін "суб'єкти малого підприємництва" охоплює суб'єктів мікропідприємництва.

Згідно із ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами

мікропідприємництва є фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

З огляду на положення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні», ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України, ФОП ОСОБА_1 протягом строку дії Договору являється суб'єктом малого підприємництва, а відтак до даних договірних відносин застосовується п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні», згідно з яким Договір був продовжений до 24 березня 2013 року.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» передбачено, шо термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п 'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна».

Оскільки, орендар не пропонував менший ніж 5 років строк, термін дії Договору був продовжений до 5 років з 25.03.2008 року по 24.03.2013 року на підставі Закону.

Відповідачем на адресу позивача надіслано заяву про продовження дії Договору строком на 5 років від 25.03.2011 року №5-0032, заяву від 29.10.2014 року №2-19610, заяву від 23.12.2014 р. №2-24007/Д та долучено документи про продовження договору оренди у відповідності до встановлених Львівською міською радою вимог. (а.с. 26-27, 28-29, 30-31)

Положення про те, що договір оренди продовжується на строк до п'яти років на підставі закону і не потребує вчинення жодних додаткових дій як з боку орендаря, так і з боку орендодавця, міститься у Постанові Вищого господарського суду України в аналогічній справі (постанова від 30 липня 2014 року № 910/2225 1/13).

Згідно вимог ч.1 ст. 17 Закону України " Про оренду державного та комунального майна" зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" від 15.12.2009 p. термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. В п. 5 Прикінцевих положень вказаного закону зазначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно де до ст. 1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва» від 19.10.2000 р.№2063-ІІІ, який був чинним на час укладення спірного договору оренди, до суб'єктів малого підприємництва належать, в тому числі юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та обсяг річного валового доходу не перевищує 70 млн. гривень.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи штатного розпису відповідача на 2012 рік та штатного розпису відповідача на 2013 рік чисельність працівників відповідача становила 6 працівників. (а.с. 61, 62)

Як вбачається з наявних у матеріалах справи податкових декларацій платника податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2012 рік та 2013 рік, сума доходу за звітний період становила 119 800,00 грн (а.с. 57-58, 59-60)

Судом встановлено, що відповідач - ФОП ОСОБА_1 відноситься до суб'єктів малого підприємництва, кінцевий термін оренди за договором від 25.03.2008 р., після набрання чинності вказаним законом і в силу прямої вказівки закону, відповідач набув право продовжувати орендні відносини та володіти і користуватися об'єктом оренди до закінчення 5 років з моменту укладення договору оренди по 24.03.2013 р. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими в силу ст. 4 ЦК України є і закони. Тобто, орендні відносини шодо державного та комунального майна за межами строку оренди, передбаченого договором оренди, виникають безпосередньо із Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" від 15.12.2009 р. і не потребують будь-якої іншої підстави для їх існування (оформлення їх якимись дозволом, договором чи угодою).

Відповідно до п. 4.3. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна норма міститься і у ч. 4 ст. 284 Господаоського кодексу України.

Згідно з ст. 764 Цивільного кодексу України «якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором».

Оскільки термін дії Договору закінчувався 24.03.2013 р., для припинення Договору необхідно було, щоб будь-яка зі сторін направила іншій стороні заяву про припинення або зміну умов договору оренди у період з 24.03.2013 по 24.04.2013. Повідомлення про припинення договірних стосунків № 2302-вих-1223, яким Позивач обґрунтовує свої вимога, було надіслане 03.04.2014 р. із вказівкою про те, що Договір припинив свою дію з 24.03.2011 р.. що не відповідає вимогам закону.

В справі відсутні докази надсилання сторонами договору, протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, тобто з 24.03.2013 по 24.04.2013 р.р. заяв про припинення або зміну умов договору оренди, отже вказаний договір оренди є продовженим до 24.03.2018 р. на підставі Закону.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини.

Відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, що затверджене ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» орендна плата за користування об'єктами оренди, які перебувають на балансі закладів, установ та організацій освіти, культури, медицини, сплачується орендарем на рахунок відповідного балансоутримувача.

Згідно із п, 1 Договору оренди нерухомого майна № Ф-6074-8, орендодавець на

підставі наказу управління комунальної власності від 29.11.2007 р. № 1061-О, договору оренди від 01.09.2005 р. № Б-0301, передає. а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об'єкт оренди), що знаходиться на балансі відділу освіти Франківської районної адміністрації м. Львова, надалі балансоутримувач.

Протягом липня 2015 р. - березня 2016 р. балансоутримувач - відділ освіти Франківської районної адміністрації м. Львова виставляв відповідачу - орендарю рахунку на оплату орендної плати згідно Договору оренди та орендар оплачував їх, що підтверджується рахунками та банківськими квитанціями про оплату (а.с. 36-47)

До матеріалів справи долучено Акти звірки взаємних розрахунків

між відділом освіти Франківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1, які проводилися за результатами звірки розрахунків та документів станом на 10.07.2015 р., 09.10.2015 р., 11. 01.2016 р. (а.с 33, 34, 35)

Відділ освіти Франківського району (балансоутримувач) 24.03.2016 р. видав довідку № 472 у якій підтверджує той факт, що приміщення, розташоване за адресою вул. Наукова, 8а, орендується ФОП ОСОБА_1, згідно договору оренди № Ф-6074-8 від 25.03.2008р. У вказаній довідці зазначено, що станом на 23.03.20І6 р. заборгованості по орендній платі, земельному податку, комунальних послугах та експлуатаційних витратах немає; а дані нежитлові приміщення, які використовуються ФОП ОСОБА_1, непридатні для надання освітніх послуг. (а.с. 48)

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами у справі укладено договір №Ф-6074-8 оренди (найму) нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (далі - Договір), за умовами якого п.1. Договору орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, загальною площею 25,9 кв.м. (надалі - Майно), розміщені за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі відділу освіти Франківської районної адміністрації м. Львова (балансоутримувач). (а.с. 12-15)

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтями 759-786 Цивільного кодексу України врегульовані загальні положення про найм (оренду).

Нормами ст. 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (п. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, з положень ст. 764 ЦК України. ч.4 ст. 284 ГК України вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. (див. Постанову Верховного Суду України від 26.02.2008 р. у справі № 32/355)

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» передбачено, шо термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п 'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна.

Положення про те, що договір оренди продовжується на строк до п'яти років на підставі закону і не потребує вчинення жодних додаткових дій як з боку орендаря, так і з боку орендодавця, міститься у Постанові Вищого господарського суду України в аналогічній справі (постанова від 30 липня 2014 року № 910/2225 1/13).

Оскільки, орендар не пропонував менший ніж 5 років строк, термін дії Договору продовжений до 5 років з 25.03.2008 року по 24.03.2013 року на підставі Закону.

У частині 1 ст. 1 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» від 22.03.2012 року зазначено, що терміни "суб'єкти малого підприємництва" і "суб'єкти середнього підприємництва" вживаються у цьому Законі в значенні, наведеному у Господарському кодексі України, з урахуванням того, що в цілях цього Закону термін "суб'єкти малого підприємництва" охоплює суб'єктів мікропідприємництва.

Згідно із ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами

мікропідприємництва є фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи штатного розпису відповідача на 2012 рік та штатного розпису відповідача на 2013 рік чисельність працівників відповідача становила 6 працівників. (а.с. 61, 62)

Як вбачається з наявних у матеріалах справи податкових декларацій платника податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2012 рік та 2013 рік, сума доходу за звітний період становила 119 800,00 грн (а.с. 57-58, 59-60)

Судом встановлено, що відповідач - ФОП ОСОБА_1 відноситься до суб'єктів малого підприємництва, кінцевий термін оренди за договором від 25.03.2008 р., після набрання чинності вказаним законом і в силу прямої вказівки закону, відповідач набув право продовжувати орендні відносини та володіти і користуватися об'єктом оренди до закінчення 5 років з моменту укладення договору оренди по 24.03.2013 р. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими в силу ст. 4 ЦК України є і закони. Тобто, орендні відносини шодо державного та комунального майна за межами строку оренди, передбаченого договором оренди, виникають безпосередньо із Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" від 15.12.2009 р. і не потребують будь-якої іншої підстави для їх існування (оформлення їх якимись дозволом, договором чи угодою).

З огляду на положення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні», ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України, ФОП ОСОБА_1 протягом строку дії Договору являється суб'єктом малого підприємництва, а відтак до даних договірних відносин застосовується п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні», згідно з яким Договір був продовжений до 24 березня 2013 року.

Оскільки термін дії Договору закінчувався 24.03.2013 р., для припинення Договору необхідно було, щоб будь-яка зі сторін направила іншій стороні заяву про припинення або зміну умов договору оренди у період з 24.03.2013 по 24.04.2013.

Як встановлено судом, лише 03.04.2014 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302 вих-1223 Про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди 24.03.2011 р. (а.с. 16), що підтверджується поштовою квитанцією та реєстром листів (а.с. 17, 18)

Проте, жодна зі сторін протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, тобто з 24.03.2013 по 24.04.2013 не надсилала іншій стороні заяв про припинення або зміну умов договору оренди, отже вказаний договір оренди є продовженим до 24.03.2018 р. на підставі Закону, а саме на підставі п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні»; та ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 4.3 Договору, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини.

Відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, що затверджене ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» орендна плата за користування об'єктами оренди, які перебувають на балансі закладів, установ та організацій освіти, культури, медицини, сплачується орендарем на рахунок відповідного балансоутримувача.

Протягом липня 2015 р. - березня 2016 р. балансоутримувач - відділ освіти Франківської районної адміністрації м. Львова виставляв відповідачу - орендарю рахунку на оплату орендної плати згідно Договору оренди та орендар оплачував їх, що підтверджується рахунками та банківськими квитанціями про оплату (а.с. 36-47)

До матеріалів справи долучено Акти звірки взаємних розрахунків

між відділом освіти Франківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1, які проводилися за результатами звірки розрахунків та документів станом на 10.07.2015 р., 09.10.2015 р., 01.2016 р., 21.03.2016 р. (а.с 33, 34, 35)

Відділ освіти Франківського району (балансоутримувач) 24.03.2016 р. видав довідку № 472 у якій підтверджує той факт, що приміщення, розташоване за адресою вул. Наукова, 8а, орендується ФОП ОСОБА_1, згідно договору оренди № Ф-6074-8 від 25.03.2008р. У вказаній довідці зазначено, що станом на 23.03.20І6 р. заборгованості по орендній платі, земельному податку, комунальних послугах та експлуатаційних витратах немає; а дані нежитлові приміщення, які використовуються ФОП ОСОБА_1, непридатні для надання освітніх послуг. (а.с. 48)

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, вимоги позивача про виселення відповідача з незаконно займаного нежитлового приміщення загальною площею 25,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати по справі слід залишити за позивачем у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11,15, 526 ЦК України, ст. ст. 22, 32, 33, 43, 38, 49, 82, 84, 85,116 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення, з врахуванням вихідних днів, а саме 23.04.2016 р. та 24.04.2016 р., виготовлено та підписано 25.04.2016 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.