ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2016 Справа № 920/197/16

за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Сумигаз, м. Суми,

про стягнення 2 776 872 грн. 67 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 14-108 від 18.04.2014);

Від відповідача ОСОБА_3 (довіреність № 30/344 від 30.12.2015року), ОСОБА_4 (довіреність № 30/10 від 01.02.2016року);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 776 872 грн. 67 коп., в тому числі 1 540 825 грн. 47 коп. пені, 120717 грн. 23 коп. 3% річних, 1 115 329 грн. 97 коп. інфляційних збитків, у звязку з несвоєчасною оплатою природного газу відповідно до договору № 03/120/13-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013.

Відповідач подав відзив на позовну заяву № 30/358 від 28.03.2016року, в якому вказує, що за умовами договору № 03/120/13-В від 04.01.2013року, обовязок відповідача провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа, наступного за місяцем поставки газу, за умови, що ПАТ Сумигаз отримає підписані сторонами акти приймання-передачі газу від позивача. У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у останнього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобовязання, а також стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання зобовязань, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі, який позивач відповідачу не повернув.

Позивач подав письмові пояснення по справі в обґрунтування позовних вимог з урахуванням заперечень відповідача, де вказує, що несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. 612, ст. 613 Цивільного кодексу України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обовязку щодо оплати до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за договором.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши повноважних представників сторін, суд встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 03/120/13-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 зі змінами відповідно до додаткових угод №№1-19, позивач зобовязується передати у власність відповідача у 2013 - 2015 роках природний газ, а останній, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору, несвоєчасно оплатив спожитий природний газ за періоди січень - квітень 2013 року, жовтень 2013року квітень 2014 року, жовтень 2014 року квітень 2015 року, у звязку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, інфляційні збитки та 3% річних.

Згідно з поданим розрахунком, позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем природного газу, нараховано відповідачу 1 540 825 грн. 47 коп. пені відповідно до п. 7.2. договору, 120717 грн. 23 коп. 3% річних, 1 115 329 грн. 97 коп. інфляційних збитків на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач вказує на те, що за умовами договору № 03/120/13-В, обовязок відповідача провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа, наступного за місяцем поставки газу, за умови, що ПАТ Сумигаз отримає підписані сторонами акти приймання-передачі газу від позивача. У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у останнього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобовязання, а також стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання зобовязань, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі, який позивач відповідачу не повернув.

Відповідно до ст. ст.. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за січень - квітень 2013 року, жовтень 2013року квітень 2014 року, жовтень 2014 року квітень 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 12 490 542 грн. 28 коп.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду основна заборгованість за поставлений природний газ за січень - квітень 2013 року, жовтень 2013року квітень 2014 року, жовтень 2014 року квітень 2015 року за договором № 03/120/13-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 відсутня.

За умовами п. 6.1 договору в редакції додаткової угоди № 4, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно до п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязується надати позивачу підписані та скріплені печаткою відповідача два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Позивач не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязаний повернути відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином, сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових i господарсько-правових зобов'язань (ч. 8 ст. 193 ГК України i статті 527 та 545 ЦК України).

При цьому, суд, аналізуючи зміст договору, бере до уваги однакове для всього змісту договору значення слів і понять та загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а також здійснює порівняння вищевказаних пунктів договору зі змістом інших його частин, усім його змістом та намірами сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

В таких зобов'язаннях кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов'язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов'язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов'язку.

Частинами 2, 3, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено, що при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Виходячи із правової природи договору № 03/120/13-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 та його змісту, виконання відповідачем обовязку з остаточної оплати поставленого природного газу обумовлене належним виконанням сторонами обовязку щодо оформлення акта приймання-передачі газу та його підписання сторонами, в тому числі і обовязку позивача повернути відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.

Матеріалами справи, а саме копіями листів про надання актів приймання-передачі природного газу позивачу, фіскальними чеками, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, курєрськими повідомленнями та описами вкладень до них, підтверджується факт виконання відповідачем передбаченого договором обовязку щодо надсилання позивачу примірників актів приймання-передачі газу за січень - квітень 2013 року, жовтень 2013року квітень 2014 року, жовтень 2014 року квітень 2015 року (а.с. 110-145).

В свою чергу, позивачем не подано належних та допустимих доказів виконання свого обовязку, визначеного сторонами у п. 3.4. договору щодо повернення відповідачу примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.

Разом з цим, вчинення вказаних дій є частиною належного оформлення сторонами відповідно до розділу 3 договору акту приймання-передачі газу, який є первинним документом в розумінні ст. 1, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і фіксує факт здійснення господарської операції.

У судовому засіданні 25.04.2016 представник відповідача зазначив, що підписані акти приймання-передачі природного газу за спірний період не поверталися від позивача.

У судовому засіданні 25.04.2016 представник позивача зазначив, що підписані акти приймання-передачі природного газу за спірний період поверталися відповідачу, однак докази надсилання та вручення не збереглися.

Однак, вказані твердження позивача не приймаються судом до уваги, оскільки не підтвердженні будь-якими доказами та заперечуються відповідачем.

Таким чином судом встановлено факт порушення позивачем умов договору щодо повернення актів, які є підставою для здійснення відповідачем остаточних розрахунків відповідно до умов договору.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Виходячи зі змісту умов договору, з урахуванням приписів вказаних статей, оскільки позивач не вчинив дій, що встановлені договором, відповідачем, в свою чергу, доведено, що несвоєчасне невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, відповідач звільняється від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК), тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 120 717 грн. 23 коп. 3% річних, 1 115 329 грн. 97 коп. інфляційних збитків відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

З цих же підстав, відповідач звільняється від відповідальності у вигляді пені, оскільки останнім доведено факт вчинення зі свого боку дій, передбачених договором для належного виконання зобовязання направлено позивачу акти приймання-передачі для підписання та повернення відповідачу, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 540 825 грн. 47 коп. пені за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 27.04.2016.

Суддя Є.А. Жерьобкіна