РІШЕННЯ

12 квітня 2016 року Справа № 913/282/16

Провадження № 9/913/282/16

за позовом Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Луганськ

про стягнення 1 763 977 359 грн. 06 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 01/44-846Д від 18.12.2015,

ОСОБА_2, довіреність № 01/44-843Д від 18.12.2015,

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 16 від 04.01.2016,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі ,06 грн., з яких: ,86 грн. - сума основного боргу, 324368498,36 грн. пені, 1136435,23 грн. штрафу, 273 536 430,55 грн. інфляційних нарахувань та 28500762,06 грн. 3 % річних, за договором купівлі-продажу електроенергії № 3969/02 від 28.03.2007.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін у справі.

Письмовою заявою № 01/44-3834 від 11.06.2016 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості та просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі ,09 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не суперечить приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому приймається судом до розгляду.

За таких обставин суд розглядає спір з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, при цьому загальна сума позову складає ,29 грн.

Відповідач, ТОВ "ЛЕО", письмовим відзивом на позовну заяву від 09.03.2016 № 01/44-3834 проти заявлених до стягнення сум заперечень не висловив, однак просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, внаслідок чого грошові зобов'язання за договором з оплати отриманої електроенергії не були виконані належним чином.

В обґрунтування своїх доводів відповідач надав копію сертифіката про форс-мажорні обставини № 2563/05-4, виданого 22.08.2014 Торгово-Промисловою палатою України.

15 березня 2016 року на адресу суду від відповідача надійшов лист за № 01-32/2/32/1, в якому викладені додаткові пояснення щодо дії обставин непереборної сили.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Спір виник через неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу.

28 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 3969/02 (а.с. 10-23) (далі - договір), згідно з яким позивач зобов'язався продавати, а відповідач купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Умовою пп. 11.6 сторони передбачили автоматичну пролонгацію дії договору.

Згідно з п. 6.4 договору остаточний розрахунок за куплену відповідачем електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 14 (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За правилом ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На виконання своїх зобов'язань у період з січня по квітень 2015 року позивачем було відпущено, а відповідачем було придбано 1344497,184 тис. кВт/год електроенергії, що підтверджено відповідними актами купівлі-продажу електроенергії (а.с. 24-27).

Однак, у порушення умов договору, відповідач не в повному обсязі виконав грошові зобов'язання з оплати електроенергії, внаслідок чого виник борг в сумі 1 103 620 331,09 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 135-150), у т.ч. актом звірення розрахунків станом на 01.01.2016, та проти чого не заперечує відповідач.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з 15.02.2015 по 01.02.2016, виходячи з кожного окремого періоду прострочення за кожний звітний період, в сумі 273 536 430,55 грн.

Суд не погоджується з наданим розрахунком, враховуючи наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

При застосуванні індексу інфляції індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляції;

- на заборгованість, яка виникла за січень 2015 року в розмірі 230 249 822,55 грн., вона має бути розрахована не за період з 15.02.2015 по 01.02.2016, а за період, який включає повні місяці прострочення платежу, тобто з березня 2015 року по січень 2016 року, включно, (виходячи з п. 6.4 договору), при цьому розмір інфляції має становити 76432671,32 грн. (за розрахунком позивача 92 099 929,02 грн.),

аналогічним чином:

- за заборгованістю за лютий 2015 року інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року має становити 53 955 531,18 грн.,

- за заборгованістю за березень 2015 року інфляційні втрати за період з травня 2015 року по січень 2016 року має становити 22 230 224,48 грн.,

за заборгованістю за квітень 2015 року інфляційні втрати за період з червня 2015 року по січень 2016 року має становити 7 355 347,09 грн.

Загалом інфляційні втрати, які підлягають до стягнення за визначений позивачем період складає 159 973 774,07 грн. (заявлено 273 536 430,55 грн.).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.02.2015 по 01.02.2016 в сумі 28 500 762,06 грн.

Оскільки розрахунок сум річних відсотків відповідає фактичним обставинам, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком.

Умовою пп. 7.3.2 договору в редакції додаткової угоди № 5289/01 від 23.01.2009 сторони передбачили відповідальність за порушення строків оплати електроенергії у вигляді пені, яка обмежена подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла на день прострочення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів передбачений штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

За цією умовою позивачем згідно з наданим розрахунком (а.с. 32) нарахована пеня в загальному розмірі 324368498,36 грн. за період з 20.02.2015 по 01.02.2016, з урахуванням кожного окремого періоду прострочення, та штраф у розмірі 1136435,23 грн.

Щодо наявності форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач.

Відповідач посилається на сертифікат Торгово-Промислової палати України від 22.08.2014 № 2563/05-4 (а.с. 55), в якому з посиланням на Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, яким було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, Закон України "Про боротьбу з тероризмом Торгово-промислова палата України підтвердила факт існування на території Луганської області форс-мажорних обставин з 14 квітня 2014 року по теперішній час, які передбачені умовами спірного договору.

Розділом 9 спірного договору сторони визначили форс-мажор, а саме, випадками форс-мажору є обставини непереборної сили: стихія… оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт…масові заворушення тощо, що спричиняють неможливість виконання однією із сторін зобов'язань за цим договором.

У відповідності до п. 9.2 договору при настанні обставин форс-мажору сторони звільняються від виконання зобов'язань на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків.

03 вересня 2014 року на виконання п. 9.4 договору відповідач надіслав позивачу повідомлення про настання для нього обставин форс-мажору та, відповідно, про неможливість виконувати свої зобовязання за договором та надав позивачу копію відповідного Сертифікату.

Згідно з ч. 3 ст.550 Цивільного кодексу України, кредитор не має права на неустойку у разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення розділу 9 спірного договору та існування форс-мажорних обставин, внаслідок яких були порушені зобов'язання відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій за цим позовом.

Доводи позивача про не доведення відповідачем настання форс-мажорних обставин судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Попри наявності у справі сертифікату Торгово-Промислової палати України, суд звертає увагу на те, що 13 січня 2015 року було прийнято Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Статтею 2 цього Закону встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем частково доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з віднесенням на відповідача судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", 91021, м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35-А, код 31443937 (поштова адреса: 92702, Луганська область, м. Старобільськ, вул. Горького, буд. 123), на користь позивача, Державного підприємства "Енергоринок", 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, код 21515381, заборгованість в сумі 1 292 094 867,22 грн., з яких: ,09 грн. сума основного боргу, 159973774,07 грн. - інфляційні нарахування та 28500762,06 грн. - 3 % річних, крім того, судовий збір у розмірі 154275,53 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 14.04.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов