РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/1463/16

За позовомІнституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче товариство "Дніпро-МТО"
Простягнення 127 365,36 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники:

Від позивачаМовчан О.М. - представник за довіреністю від 10.02.2016
Від відповідача Лахно О.Ю. - представник за довіреністю від16.02.2016
На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інститут проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче товариство "Дніпро-МТО" 111 538,37 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди від 01.03.2014 № 02/14 за період з 01.05.2015 по 01.12.2015, за договором про відшкодування витрат балансоутримувача - 10 776,40 грн. з комунальних платежів, 6 312,00 грн. компенсації податку на землю, на якій розташовано об'єкт оренди, 4 896,41 грн. витрат на утримання будинку та прилеглої території, 19 592,96 грн. пені та 990,91 грн. штрафу.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1463/16 від 02.02.2016, яку призначено до розгляду на 17.02.2016.

16.02.2016 від позивача до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали від 02.02.2016.

Станом на час розгляду справи 17.02.2016 відповідачем було подано до суду клопотання про залучення документів та про оголошення перерви в судовому засіданні.

17.02.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.03.2016 за клопотанням представника позивача, мотивованим необхідністю уточнення позовних вимог.

01.03.2016 позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою заявленими до стягнення стала сума в розмірі 139684,06 грн., з яких 75 357,88 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.05.2015 по 29.02.2016, 22 801,97 грн. з комунальних платежів, 4 726,51 грн. компенсації податку на землю, на якій розташовано об'єкт оренди, 6 605,28 грн. витрат на утримання будинку та прилеглої території, 28 421,48 грн. пені та 1 770,92 грн. штрафу.

У судовому засіданні, що відбулося 23.03.2016, судом було отримано від представника позивача заяву про уточнення позовних вимог від 21.03.2016 з додатками (розрахунками сум боргу та штрафних санкцій, актами виконаних робіт, рахунками на оплату, банківськими виписками); від представника відповідача - заперечення проти позову, копію двостороннього графіку погашення заборгованості.

Під час розгляду спору по суті, представник позивача підтримав заявлені вимоги, мотивовані безпідставним порушенням відповідачем обов'язку своєчасної та повної оплати за договором оренди та договором про відшкодування витрат балансоутримувача та просив стягнути з відповідача 56 993,94 грн. заборгованості з орендної плати за період січень - березень 2016 року, 24 384,31 грн. з комунальних платежів з червня 2015 року по лютий 2016 рік, 4 175,79 грн. компенсації податку на землю за січень - березень 2016 рік, 7 424,82 грн. витрат на утримання будинку та прилеглої території за період з червня 2015 року по лютий 2016 рік, 32 226,23 грн. пені та 2 160,27 грн. штрафу.

Також, представник позивача вказував, що відповідач, після закінчення строку дії договору, не звільнив орендовані приміщення та не повернув їх, а тому має сплатити всі витрати, передбачені договорами сторін, розраховані станом на 21.03.2016.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача стверджував, що нарахування позивачем пені та штрафу за травень, червень і липень 2015 року здійснено без врахування погодженого сторонами графіку погашення боргу за укладеними договорами від 01.03.2014; позовні вимоги за січень, лютий, березень 2016 року не підлягають задоволенню у зв'язку з їх заявленням з порушенням ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України з одночасною зміною предмету і підстав позову.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про порушення позивачем ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та приймає до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 21.03.2016, як таку, що подана з дотриманням процесуального законодавства, адже заявляючи, поряд з вимогами про стягнення боргу за період з 01.05.2015 по 01.12.2015 за укладеними договорами від 01.03.2014, вимоги, що розраховані станом на 21.03.2016, позивач не змінює свою матеріально-правова вимогу до відповідача та не змінює фактичні обставини, на яких ґрунтується така вимога, не змінює спосіб захисту права, визначений чинним законодавством.

У ході судового засідання 23.03.2016 представники сторін подали сумісну заяву про продовження строку вирішення спору, яку було задоволено судом в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

23.03.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву до 06.04.2016 у зв'язку з необхідністю витребування додаткових документів.

За наслідками судового засідання, що відбулося 06.04.2016, після заслуховування пояснень представників сторін та отримання від представника позивача письмових пояснень з додатками, а від представника відповідача - розрахунку пені, суд оголосив перерву до 18.04.2016.

У судове засідання, призначене на 18.04.2016, з'явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції у спорі.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2014 Інститут проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України в якості орендодавця на підставі дозволу Національної академії наук України (розпорядження від 12.02.2014 № 84) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче товариство "Дніпро-МТО" в якості орендаря уклали договір № 02/14 нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємства НАН України, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти в строкове платне користування державне майно (кімнату № 117, № 117а, № 118, № 122-123) загальною площею 171,8 кв.м., розміщене за адресою: 03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 15 на першому поверсі будівлі ИЛК, що перебуває на балансі Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова НАН України.

Відповідно до п. 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою виробництва медичного устаткування.

Згідно з п. 2.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання самого договору та акту приймання-передачі майна.

У п. 3.1 договору оренди сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорційно її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995 № 786 зі змінами та доповненнями або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - січень 2014 за всю орендовану площу - 10 637,34 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий 2014 року.

Крім орендної плати, орендар сплачує орендодавцю по рахункам орендодавця: відшкодування податку на землю, а також відшкодування комунальних платежів, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п. 3.3 договору оренди розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Орендна плата перераховується орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20-го числа поточного місяця (п. 3.4).

Згідно з п. 3.7 договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості (п. 3.8).

За умовами п. 3.9 договору оренди зайва сума орендної плати, що надійшла до балансоутримувача, підлягає заліку в рахунок подальших платежів.

Пунктом 3.11. договору сторони визначили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, Балансоутримувачу.

Пунктом 5.4 договору оренди було закріплено один з основних обов'язків орендаря - обов'язок своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі припинення або розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.5.15 договору оренди).

Відповідно до п. 10.1 договору оренди цей договір укладено строком на 10-ть місяців та він діє з 01.03.2014 до 31.12.2014 включно.

31.12.2014 сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору оренди, в якій домовилися про продовження договору на новий термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 включно на підставі розпорядження Управління справами НАН України від 12.02.2014 № 84.

При цьому, згідно з п. 10.4 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені ним. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

На виконання абз. 3 п. 3.1 та п. 5.19 договору оренди, 01.03.2014 сторони уклали договір № 1/02/14 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

У п. 1.2 договору про відшкодування витрат вказується, що балансоутримувач - Інститут проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ-164, вул. Генерала Наумова, 15, загальною площею 8 392,1 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих орендодавцем за цим договором.

Відповідно до абз. 3 п.п. 2.1.1 договору про відшкодування витрат розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними організаціями та іншими суб'єктами, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача.

Надання орендарю комунальних послуг забезпечується балансоутримувачем за діючими розцінками і тарифами (п.п. 2.1.2).

Згідно з п.п. 2.2.3 договору про відшкодування витрат орендар зобов'язався не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, отримувати рахунки та внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю), за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодувати податок на землю.

У п. 5.1, п. 5.4 договору про відшкодування витрат сторони встановили, що його укладено строком на 10 місяців і він діє з 01.03.2014 по 31.12.2014 включно, а у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ним.

Згідно з додатковою угодою від 31.12.2014 сторонами було продовжено строк дії договору про відшкодування витрат на новий термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4. договору).

Долученим до матеріалів справи двостороннім актом приймання-передачі нерухомого державного майна підтверджується факт передачі 01.03.2014 від позивача відповідачу приміщення площею 171,8 кв.м., а саме: кім. №117, 117А, 118, 122, 123, яке знаходиться в задовільному стані і не потребує поточного або капітального ремонту.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, за твердженням позивача, прострочення відповідача за вищевказаними договорами в частині своєчасного внесення орендної плати, відшкодування земельного податку, комунальних платежів, витрат на утримання будинку та прилеглої території за період з травня 2015 року по листопад 2015 року включно, а згідно з заявою про уточнення від 21.03.2016 - за період з червня 2015 року по березень 2016 року включно щодо орендної плати і земельного податку та з травня 2015 по лютий 2016 щодо комунальних платежів та витрат на утримання будинку та прилеглої території.

Судом встановлено, що листом від 28.12.2015 № 225/3-437 позивач повідомив відповідача про припинення з 31.12.2015 дії договорів оренди (договору оренди № 02/14 від 01.03.2014 тощо). Позивач повідомив відповідача, що він зобов'язаний звільнити орендовані приміщення та підписати акти приймання-передачі, заборонив користуватися електроенергією та послугами теплопостачання, водопостачання та каналізацією з 31.12.2015 року та відшкодування витрат та просив забезпечити звільнення орендованих приміщень.

Відповідачем не надано суду докази, що підтверджують звільнення приміщень, та підписання акту приймання-передачі.

Як вказувалося вище, судом було прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, як правомірно подану.

При цьому, суд відзначає, що заявлення позивачем таких уточнень відбувалося з огляду на те, що відповідач частково сплатив заборгованість після звернення позивача до суду (15.01.2016 сплачено 138 322,58 грн.), а також у зв'язку з тим, що після повідомлення про припинення дії договору, відповідач продовжував користуватися орендованими приміщеннями, тобто, позовні вимоги як були, так і продовжують ґрунтуватися на положеннях договорів оренди та відшкодування витрат і відповідають п.п. 3.11 договору оренди та абз. 2 п. 10.6, п. 10.9 договору оренди.

Так, п.п. 3.11 договору оренди встановлено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість балансоутримувачу за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

У абз. 2 п. 10.6 договору оренди було передбачено, що попередження про розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін повинно бути надано іншій стороні не пізніше як за місяць до дня розірвання договору орендар зобов'язаний повністю сплатити орендодавцеві всі платежі.

Згідно з п. 10.9 договору у разі припинення або розірвання договору орендоване майно паротягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцеві.

Умовами договору № 1/02/14 від 01.03.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю, визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4. договору).

Станом на час вирішення спору відповідачем не було подано суду доказів звільнення приміщення та повернення його орендодавцеві за актом приймання-передачі, а тому вимоги, заявлені за січень, лютий, березень 2016 року як за договором оренди, так і за похідним від нього договором про відшкодування витрат є такими, що правомірно заявлені, адже відповідач користувався у 2016 році орендованим майном, а позивач як орендар та балансоутримувач ніс тягар всіх необхідних витрат на утримання державного майна.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України)

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ст.ст. 202, 509 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Укладені між сторонами договори є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно зі ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та, виходячи з приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Договір № 02/14 від 01.03.2014 за яким між позивачем і відповідачем виник спір, є договором оренди, тобто, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Як вказувалося вище, факт передачі приміщень, які є об'єктом договору, в орендне користування відповідачу підтверджується належними засобами доказування, тоді як факту повернення приміщення відповідачем не доведено.

У ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 726 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України).

Як вказувалося вище, за п. 5.4 договору оренди відповідач прийняв на себе обов'язок вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Договір № 1/02/14 від 01.03.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю є договором послуг, який є похідним від договору оренди та користуванням майном орендарем., та забезпечує компенсацію витрат позивача відповідачем як особою, що є орендарем за договором № 02/14.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ст. 901 Цивільного кодексу України)

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 Цивільного кодексу України).

Ст. 905 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Позивач просить стягнути з відповідача саме суми витрат на утримання будинків і прибудинкових територій та комунальні послуги.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що між сторонами не може виникати жодних зобов'язань після 31 грудня 2015 року через припинення укладеного договору на відшкодування витрат балансоутримувача. У той же час позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, що виникла до 31.12.2015 року , а також за січень та лютий 2016 року.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

В силу частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до ч. 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду;

2) міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами;

3) ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, має бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 Закону). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно з статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідач не надав суду доказів звільнення орендованого приміщення, його невикористання за оспорюваний період, або порушення його прав на вчасне та відповідної якості одержання послуг за договором.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2014 р. у справі № 5011-31/17255-2012.

Слід також зауважити, що істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: найменування сторін; предмет договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;права та обов'язки сторін; порядок контролю та звіту сторін;порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту);умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку;порядок здійснення ремонту; відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; порядок вирішення спорів;строк дії договору; умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; дата і місце укладення договору.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ст.26 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009 року затверджений Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Відповідно із Типовим договором пункти, що врегульовують строк дії договору викладені в наступній редакції: (п.20) Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до ___ ___________ 20 __ року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Умовами договору № 1/02/14 від 01.03.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю, визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4. договору).

Додатковими угодами до договорів сторони погодили, що всі умови договорів є дійсними до 31.12.2015 року, таким чином умова п.5.4. договору №1/02/14 року також є дійсною і передбачає надіслання заяви стороною договору про припинення договору після закінчення строку його дії протягом місяця. В разі не надіслання зазначеної заяви договір є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

В листі від 28.12.2015 року №225/3-437 позивач повідомив відповідача про припинення договору оренди №02/14 від 01.03.2014. Про припинення договору № 1/02/14 від 01.03.2014 позивач не повідомляв відповідача.

У заявленому позові та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 21.03.2016, Інститут проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України розраховує заборгованість відповідача за період договірного з 01.05.2015 по 31.12.2015 і фактичного користування приміщенням 01.01.2016 по 21.03.2016.

Дослідивши матеріали справи, що містять розгорнутий розрахунок орендних платежів та платежів за договором про відшкодування витрат, банківські виписки, акти виконаних робіт та рахунки на оплату платежів за договорами від 01.03.2014, суд встановив, що станом на 18.04.2016 відповідач не має заборгованості з орендної плати та відшкодування земельного податку за 2015 рік, тоді як за 2016 рік його борг становить 56 993,94 грн. орендної плати (по 18 997,98 грн. в місяць) та 4 175,79 грн. (по 1 391,93 грн. в місяць) земельного податку з урахуванням ПДВ.

Простроченими платежами за договором про відшкодування витрат є комунальні платежі в сумі 24 384,31 грн. за період з червня 2015 року по лютий 2016 року включно та витрати балансоутримувача на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7 424,82 грн.

Так, у період з 01.05.2015 по 29.02.2016 відповідачу було нараховано 29 888,58 грн. комунальних платежів та 8 955,46 грн. витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

За розрахунком позивача, проведеним станом на 21.03.2016 та згідно з наявними у справі банківськими виписками, оплаченими відповідачем є 7 034,91 грн. (5 504,27 грн. та відповідно 1 530,64 грн.), а тому заявлена до стягнення сума боргу підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не подав суду фактичних даних, якими підтверджується відсутність заявленої до стягнення заборгованості, належне виконання грошових зобов'язань за договором або ж будь-яких інших доказів на спростування обставин, покладених позивачем в основу позову, а тому, враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 92 978,86 грн. заборгованості за договорами оренди і відшкодування витрат визнаються судом обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи заявлений спір, суд враховує, що на підтвердження позовних вимог позивачем було надано двосторонні акти виконаних робіт за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року, в яких у графі "найменування послуги" зазначалася орендна плата за конкретний місяць і відшкодування витрат з земельного податку, відшкодування послуг на утримання орендованих приміщень, відшкодування вартості водопостачання, електроенергії і теплопостачання, а також рахунки з аналогічними значеннями в графі "найменування товару" за період з квітня 2015 року.

Акти виконаних робіт за 2016 рік, описані в розрахунку основного боргу за договорами від 01.03.2014 від 31.01.2016 № 8, від 29.02.2016 № 49, від 29.02.2016 позивачем для залучення до матеріалів справи подані не були, проте суд не вбачає у цьому підстав для відмови в позові, оскільки умови договору оренди та договору про відшкодування витрат не ставлять виконання орендарем грошових зобов'язань в залежність від факту підписання сторонами актів виконаних робіт, виставлення рахунків на оплату.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача договірну неустойку за договором оренди в вигляді пені та штрафу, що нараховані на суму орендної плати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді пені та сплати штрафу сторони погодили у п. 3.7 та п. 3.8, 3.11 договору оренди, що наведені вище.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за договором оренди, з огляду на умови даного договору та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перерішений судом та приймається як належний.

При цьому, суд зауважує, що розраховуючи суму пені, позивачем було прийнято до уваги всі періоди прострочення відповідача, а також враховано підписаний сторонами графік погашення заборгованості, що виникла станом на 17.08.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.08.2015 позивач склав на ім'я відповідача лист № 225/3-281, яким, посилаючись на тривалість орендних правовідносин між сторонами та клопотання відповідача про розстрочення боргу від 20.07.2015 № 40, пропонував підписати складний ним графік погашення боргу за травень-липень 2015 року.

Згідно з підписаним сторонами графіком погашення заборгованості, що виникла станом на 17.08.2015, за договором від 01.03.2014 № 02/14 борг становив 62 273,51 грн. та повинен був бути погашеним до 30.09.2015 в сумі 19 391,65 грн. основного боргу та 656,76 грн. пені, до 30.10.2015 в сумі 19 791,57 грн. боргу та 921,78 грн. пені, до 30.11.2015 у сумі 19 865,89 грн. боргу та 1 645,86 грн. пені.

За договором від 01.03.2014 № 1/02/14 борг становив 6 258,64 грн. та повинен був бути погашеним до 30.09.2015 у сумі 2 078,54 грн., до 30.10.2015 в сумі 1 484,06 грн., до 30.11.2015 в сумі 2 696,04 грн.

Погодження сторонами такого графіку погашення боргу не звільнило відповідача від обов'язку сплати пені та штрафу, що були нараховані йому позивачем та заявлялися до сплати у претензіях до моменту такого погодження. Тобто, розстрочення сум основного боргу і пені та договорами від 01.03.2014 за травень-липень 2015 жодним чином не позбавляє позивача права вимагати від відповідача сплати пені, нарахованої на прострочені за травень-липень 2015 року платежі до моменту підписання даного графіку та зазначені в самому графіку.

Також, судом враховано, що відповідач не в повній мірі дотримувався графіку погашення заборгованості і нараховані позивачем штраф і пеня на прострочення боргу за травень-липень 2015 та не сплачені у вересні, жовтні та листопаді є простроченими, тобто мало місце прострочення за графіком погашення заборгованості.

На підставі наведеного, позовні вимоги згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 21.03.2016 задовольняються судом повністю, а судові витрати покладаються на відповідача виходячи з ціни позову за такою заявою.

Керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче товариство "Дніпро-МТО" (02094, м. Київ, бульв. Верховної ради, 22, ідентифікаційний код 19133152) на користь Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної академії наук України (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 15, ідентифікаційний код 05516949) 92 978 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 86 коп. боргу, 32 226 (тридцять дві тисячі двісті двадцять шість) грн. 23 коп. пені, 2 160 (дві тисячі сто шістдесят) грн. 27 коп. штрафу та 1 910 (одну тисячу дев'ятсот десять) грн. 48 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.04.2016

Суддя І.В. Усатенко