РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа № 910/3250/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» до публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про стягнення 14862639,53 грн,

за участю представників:

від позивача: Лєпорська О.В. (довіреність від 30.12.2015 № 03-5/215);

від відповідача: Бернацька О.В. (довіреність від 18.04.2014 № 14-102),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» до ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», яким заявлено вимогу про стягнення 14862639,53 грн.

Позов мотивований тим, що позивачем допущено прострочення виконання зобов'язання зі сплати послуг, наданих позивачем на підставі договору на розподіл природного газу від 10.04.2014 № 14-141-ТН.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 прийнято вищевказаний позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3250/16.

Відповідач своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні 06 квітня 2016 року надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи розрахункового документа.

Ухвалою від 06.04.2016 суд задовольнив клопотання представника відповідача та продовжив строк розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 19 квітня 2016 року представником відповідача надано суду клопотання про припинення провадження у справі в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача 14845615,22 грн, з яких: 10207014,36 грн - оплата послуг та 4638600,86 грн - заява про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В судовому засіданні 19 квітня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» (далі - газорозподільче підприємство) та ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - замовник) укладено договір на розподіл природного газу від 10.04.2014 № 14-141-ТН та додаткову угоду від 03.12.2014 № 1 (далі - договір), відповідно до предмета якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати замовникові послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2014 № 1).

Згідно з п. 2.2 договору замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору, який викладено у новій редакції у додатковій угоді від 03.12.2014 № 1.

Як вбачається з п. 3.6 договору, обсяг проранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (далі - акт наданих послуг), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (п. 3.10 договору).

У відповідності до п. 5.5 договору у випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 11.1 в редакції, викладеній у п. 3 додаткової угоди від 03.12.2014 № 1, договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01 січня 2014 року і діє в частині надання послуг до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором.

Так, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи зі змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у період часу з квітня 2014 року по грудень 2015 року, включно, позивачем надано, а відповідачем отримано послуги на підставі договору загальною вартістю 90925727,68 грн. Дана фактична обставина підтверджується актами наданих послуг, які сторонами договору підписано і скріплено відбитками їх печаток (засвідчені копії актів містяться у матеріалах справи).

Судом також встановлено, що відповідачем зроблені заяви від 30.11.2015 № 26-8248/1.2-15 та від 22.12.2015 № 26-9789/1.2-15 про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України та припинення грошового зобов'язання відповідача перед позивачем за договором на загальну суму 24574470,74 грн, а також позивачем здійснено аналогічне зарахування на підставі його заяви від 23.11.2015 № 04-2379 на суму 1080504,96 грн.

Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що грошові зобов'язання відповідача перед позивачем, які виникли внаслідок надання останнім і отримання відповідачем послуг на підставі договору, припинилися на загальну суму 25654975,70 грн. Проти даного факту сторони спору не заперечують.

Крім того, згідно зі заявою ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» від 24.03.2016 № 26-1614/1.2-16, останнє повідомило позивача про часткове припинення грошового зобов'язання перед позивачем за договором у розмірі 4638600,86 грн.

При цьому, судом встановлено, що сума у розмірі 4638600,86 грн, на яку відповідачем заявлено припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог у заяві від 24.03.2016 № 26-1614/1.2-16, є предметом спору у таких справах Господарського суду Донецької області за позовом ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» до ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ»: у справі 905/541/16 про стягнення, зокрема, 430562,20 грн та у справі № 905/1252/16 про стягнення, зокрема, 4208038,66 грн.

З наведеного вбачається, що сума, на яку відповідачем заявлено припинення грошового зобов'язання зарахуванням, не є безспірною, оскільки станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі, Господарським судом Донецької області у справах №№ 905/541/16, 905/1252/16 досліджуються позовні вимоги на предмет їх правомірності.

Припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилися спірних (неврегульованих) питань; наприклад, якщо позивач заперечує існування своєї заборгованості перед відповідачем, у господарського суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору (п. 22 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що припинення грошового зобов'язання відповідача перед позивачем, яке виникло внаслідок реалізації договору, на суму 4638600,86 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснене відповідачем на підставі його заяви від 24.03.2016 № 26-1614/1.2-16, не відбулося.

Таким чином, неоплачена вартість послуг з урахуванням припинення грошового зобов'язання зарахуванням складає 65270751,98 грн (90925727,68 грн - 25654975,70 грн).

Спір між сторонами даної справи виник, як стверджує, позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання, яке останній взяв на себе на підставі договору та цивільного законодавства, тобто відповідач у встановлений п. 5.5 договору термін послуги, надані позивачем з транспортування природного газу, у повному обсязі не оплатив.

Відповідно до тверджень позивача, відповідач оплатив послуги частково на суму 50408112,45 грн. У підтвердження розміру даної суми позивачем додано до матеріалів справи виписку зі свого поточного рахунку щодо надходження від відповідача грошових коштів у рахунок оплати послуг, наданих на підставі договору.

Враховуючи наведені обставини справи, позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14862639,53 грн, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання.

Так, як зазначалося вище, відповідачем надано суду платіжне доручення від 05.04.2016 № 4002715, згідно з яким останній перерахував на користь позивача грошові кошти в сумі 10207014,36 грн у рахунок оплати послуг, наданих на підставі договору.

З огляду на те, що відповідачем частково погашено перед позивачем заборгованість вже після звернення останнього до господарського суду із позовом у даній справі, суд дійшов висновку, що провадження в частині обґрунтованої позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з транспортування природного газу в сумі 10207014,36 грн підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, тобто з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Таким чином, розмір заборгованості складає 4655625,17 грн.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Суд відзначає, що відповідач належними доказами не спростував факт допущення ним порушення грошового зобов'язання за договором на суму 4655625,17 грн.

При цьому суд відзначає, що здійснивши перерахунок сум, які надійшли від відповідача на поточний рахунок позивача як оплата послуг, наданих на підставі договору, судом встановлено, що відповідачем перераховано грошові кошти в сумі 50408112,25 грн, тобто на 20 коп. менше, ніж зазначає позивач.

З приводу викладеного суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України дає господарському суду, при прийнятті рішення, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано.

Таким чином, підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 4655625,17 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33 і 34 ГПК України, не спростовано.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 49 ГПК витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі № 910/3250/16 в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» суми основної заборгованості в розмірі 10207014,36 (десять мільйонів двісті сім тисяч чотирнадцять) грн 36 коп.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Миколаївська, буд. 16; ідентифікаційний код 03361135) основну заборгованість в сумі 4655625,17 (чотири мільйони шістсот п'ятдесят п'ять тисяч шістсот двадцять п'ять) грн 17 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 206700,00 (двісті шість тисяч сімсот) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань