КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"18" квітня 2016 р. Справа №910/10830/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Коротун О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт»

на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року

у справі № 910/10830/13 (головуючий суддя Ю.О. Підченко, судді Д.В. Мандичев, А.М. Івченко)

за позовом ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до Фонду державного майна України, м. Київ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача колективне підприємство «Промінь», м. Дніпропетровськ

про визнання приватизації недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року ОСОБА_2 подала до Господарського суду міста Києва позов до Фонду державного майна України про визнання приватизації недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Колективне підприємство "Промінь".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», посилаючись на положення ч. 1 ст. 91 ГПК України, згідно яких особи, які не брали участь у справі, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, оскаржило його в апеляційному порядку, просило поновити строк апеляційного оскарження рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13, скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі №910/10830/13 за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача колективне підприємство «Промінь».

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, додані до неї документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаргу не може бути прийнято до розгляду, відтак вона підлягає поверненню апелянту.

За приписами ст.129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону, яким встановлено відповідні строки та порядок подання апеляційної або касаційної скарги. При цьому, відповідно ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Системний аналіз ст. 53, 93, 97 ГПК України, дає можливість зробити висновок про наявність права сторони, що подає апеляційну скаргу, подавати її з пропуском десятиденного строку, але при цьому обов'язковою умовою прийняття такої скарги до розгляду апеляційної інстанцією є наявність відповідного клопотання з зазначенням поважності причини пропуску строку. Відсутність зазначеного клопотання або відсутність обґрунтування причини пропуску відповідного процесуального строку тягне за собою не прийняття апеляційної скарги до розгляду і її повернення на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України. Враховуючи, те що відповідно до п.2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.4-2 ГПК України, однією з засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, повернення апеляційної скарги, зокрема, у випадках передбачених ст. 93, 97 ГПК України, є не правом, а обов'язком суду.

Так, згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, цей строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, встановлених ст. 93 ГПК України, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку. Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою (п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України").

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

За заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 53 ГПК України).

Отже, закон пов'язує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою наявністю поважних причин такого пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання про поновлення процесуального строку повинно містити роз'яснення причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права. Отже рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Відповідно до матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» пропустило десятиденний термін оскарження рішення місцевого суду, майже на три роки, адже його прийнято 26.11.2013 року, а оскаржено 07.04.2016 р. (згідно вхідного штампу господарського суду міста Києва, скаргу подано до суду наручно).

В тексті апеляційної скарги апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження згаданого рішення з тих причин, що між ним, як покупцем, та фірмою «Оріль», як продавцем, 10.08.2007 року було укладено договір купівлі продажу, за умовами якого апелянт набув у власність у гуртожитку нежитлові приміщення «VI, II, VII-3ю

Проте, 26.11.2011 року судом першої інстанції відмовлено у визнанні недійсною приватизації у складі цілісного майнового комплексу - Дніпропетровської виробничо - торгівельної взуттєвої фабрики «Оріль» гуртожитку.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» як особа, яка не брала участі у справі під час її розгляду судом першої інстанції, бажає оскаржити прийняте судове рішення, яким на думку скаржника вирішено його права та обов'язки. За твердженнями скаржника, про прийняття 26.11.2013 року оскарженого рішення він дізнався в ході розгляду судової справи, що перебуває у провадженні Дніпропетровському апеляційному господарському суді №904/10561/15, судове засіданні по даній справ відбулось 05.04.2016 року, тому не мав змоги своєчасно подати апеляційну скаргу. Скаржник вважає, що причина пропуску строку апеляційного оскарження рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 є поважною.

Проте, апеляційний господарський суд вважає, що вищезгадані твердження апелянта не містять належного обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження рішення у даній справі, відсутні й докази на їх підтвердження.

Не доведено скаржником й обставин отримання ним даних щодо наявності оскарженого судового рішення від 26.11.2013 року та неможливості цього зробити протягом 3 попередніх років тощо, враховуючи той факт, що оскаржуване рішення внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень 11.12.2013 року та знаходилось у вільному доступі.

Отже, можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення господарського суду м. Києва від 26.11.2013 року залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України".

Крім цього, колегія судів вважає, що доводи викладені у апеляційної скарги спрямовані на перегляд остаточного та обов'язкового рішення суду, прийнятого три роки тому, просто з підстав, що скаржник має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд вважає, що апелянтом жодним чином не обґрунтовано причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення від 26.11.2013 року й не підтверджено цих причин документально, відтак в задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 слід відмовити.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» не може бути прийнято до розгляду, вона підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 86, 93, п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 відхилити.

2. Апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 повернути товариству з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» без розгляду.

3. Матеріали справи №910/10830/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

О.М. Коротун