Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

19 квітня 2016 року Справа №927/208/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агенство з підбору автомобілів Консалт-Авто, вул. Польова, 21, БЦ Лагода оф. 114, м. Київ, 03056,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кофані,

проспект Миру, 231, м. Чернігів, 14000,

про стягнення 2872,00 грн.

Суддя Ж.В. Блохіна

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 12.11.2015,

від відповідача: ОСОБА_2 директор, наказ №1-к від 12.11.2014,

Рішення прийнято після оголошеної 05.04.2016 перерви в судовому засіданні на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.04.2016 проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Агенство з підбору автомобілів Консалт-Авто подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Кофані про стягнення 2872,00 грн. штрафу за порушення умов договору на вантажне перевезення №12/10/15 від 12.10.2015.

Представник позивача підтримує позов і просить вимоги задовольнити, обґрунтовуючи їх відмовою замовника від підтвердженого замовленням завантаження, яке мало відбутися 03 грудня 2015 року, тобто відмовився менше ніж за 24 години до завантаження, чим перевізнику було завдано збитків за організацію перевезення в сумі 2872,00 грн., яка визначена на підставі п. 15.1 замовлення №1111.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог пояснивши, що дії позивача були не правомірні, оскільки саме він не надав автомобіль під завантаження, про що відповідачем складено відповідний акт №4 від 03.12.2015. Також представник відповідача зазначив, що відмови від підтвердженого замовлення на завантаження, як зазначає позивач у позовній заяві, не було.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ :

12 жовтня 2015 року між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) укладено договір на вантажне перевезення №12/10/15 (далі договір).

Згідно з п. 1.1 договору перевізник зобовязується за плату і за рахунок замовника організувати виконання перевезення вантажу транспортом і маршрутом вибраним замовником.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, вид, кількість (обєм, маса), характер, властивості і умови перевезення вантажу, строки перевезення (початок завантаження і початок розвантаження), вантаж відправника (вантажоотримувача), спосіб і місце завантаження (розвантаження), особливі умови перевезення та інші дані необхідні для належного виконання свого зобовязання перевізника зазначаються замовником у письмовій заявці-дорученні, яка є невідємною частиною договору, оформляється на кожне перевезення та підтверджує повноваження перевізника представляти замовника у відносинах з іншими перевізниками та іншими організаціями.

30.11.2015 між позивачем та відповідачем оформлено замовлення на транспортно-експедиційні послуги №1111 (далі Замовлення) з перевезення вантажу по маршруту м. Чернігів (Україна) м. Барі (Італія), завантаження: 03.12.2015. В замовленні вказана вартість послуг з перевезення 2800 євро, а також зазначено порядок і форма оплати безготівковий розрахунок, 50% на замитненні та 50% після вивантаження авто.

Відповідно до п.п. 15.1 п. 15 Замовлення за відмову від заявки замовник платить перевізнику штраф 100 євро. Згідно з даним замовленням надається автомобіль НОМЕР_1/ВК4157ХТ, водій ОСОБА_3.

Як зазначає позивач в позовній заяві та представник в судовому засіданні, відповідач (замовник) відмовився 03 грудня 2015 року від підтвердженого замовлення, тобто відмовився менше ніж за 24 години до завантаження, чим позивачу (перевізнику) було завдано збитків за організацію перевезення.

Позивачем направлялась відповідачу претензія з вимогою сплатити на підставі п. 15.1 замовлення №1111 від 30.11.2015 штраф у розмірі 100 євро, що по курсу НБУ станом на 14 січня 2016 становить 2608,95 грн. Разом з претензією позивач направив відповідачу рахунок №36 від 21.01.2016 на оплату штрафних санкцій за порушення умов Замовлення на транспортно-експедиційні послуги №1111 від 30.11.2015 в сумі 2608,95 грн.

Пунктом 6.8 договору передбачено, що у разі відмови від підтвердженої заявки менше ніж за 24 години до завантаження, відмови від завантаження поданого автотранспорту, замовник сплачує перевізнику неустойку у розмірі 50 доларів США.

Згідно з п.п. 15.1 п. 15 Замовлення №1111 від 30.11.2015 за відмову від заявки замовник платить перевізнику штраф 100 євро.

На підставі п.п. 15.1 п. 15 Замовлення позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 100 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 09 січня 2016 року становить 2872,00 грн.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України:

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач (замовник) 03.12.2015 відмовився від завантаження поданого позивачем автомобіля НОМЕР_1/ВК4157ХТ, водій ОСОБА_3, або іншого транспортного засобу, яке мало здійснювати перевезення вантажу відповідно до Замовлення №1111 від 30.11.2015.

03.12.2015 комісією Товариства з обмеженою відповідальністю „Кофані (відповідач у справі) у складі: голова комісії директор ОСОБА_2, члени комісії: головний бухгалтер ОСОБА_4, бригадир ОСОБА_5 складено акт №4 про те, що згідно заявки №111 на транспортно-екпедиційні послуги від 30.11.2015 автомобіль НОМЕР_1/ВК4157ХТ від експедитора ТзОВ „Агентство з підбору автомобілів „Консалт-Авто 03 грудня 2015 року не був поданий на завантаження.

Таким чином, відповідачем актом №4 від 03.12.2015 підтверджено факт невиконання позивачем зобовязання за договором та за Замовленням №1111 від 30.11.2015 щодо організації перевезення вантажу відповідача 03.12.2015 автомобілем НОМЕР_1/ВК4157ХТ, або іншим транспортним засобом.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем безпідставно нараховано та предявлено до стягнення 2872,00 грн. штрафу, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.04.2016.

Суддя Ж.В. Блохіна