ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року Справа № 904/7231/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( дов. від 13.05.2014 р. № 14-138 )

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( дов. від 31.12.2015 р. № 24-5-02 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 р. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до Публічного акціонерного товариства

"ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД"

про стягнення 63 222 531,27 грн. за договором купівлі-продажу природного газу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу, в розмірі 63 222 531,27 грн., з яких: 5 087 804,67 грн. - збитки від інфляції, 4 204 217,90 грн. - 3 % річних, 18 851 050,34 грн. - пені, 35 079 458,36 грн. - 7 % штрафу.

Позовні вимоги мотивовані порушенням Відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 2013-ПР/515130007 від 28.12.2012 р. в частині своєчасних розрахунків.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 р. у справі № 904/7231/14 ( суддя Юзіков С. Г. ) позов задоволено частково - стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ": 4 706 437,64 грн. збитків від інфляції, 4 127 759,59 грн. 3 % річних, 9 062 162,76 грн. пені, 17 539 729,18 грн. штрафу, 72 417,27 грн. - витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий суд виходив з обставин встановлення матеріалами справи порушення Відповідачем грошового зобов'язання зі сплати вартості отриманого природного газу, що стало підставою для стягнення з Відповідача інфляційних нарахувань та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також, дослідивши доводи сторін щодо зменшення розміру штрафних санкцій, ( Відповідач просив зменшити штраф та пеню на 100 % ), господарський суд зменшив розмір пені до 9 062162,76 грн., штрафу до 17 539 729,18 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 р. по справі № 904/7231/14 в частині зменшення розміру пені до 9 062 162,76 грн. та штрафу до 17 539 729,18 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню та штрафу, в стягненні яких було відмовлено господарським судом Дніпропетровської області. В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 р. у справі № 904/7231/14 залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» послалося на те, що місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Судом взагалі не було зясовано, чи були заподіяні Позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Ненадання Позивачем доказів отримання збитків в результаті заборгованості Відповідача не означає відсутності або наявності таких збитків. Неналежна організація господарської діяльності Відповідача не може вважатися винятковою обставиною. Під час розгляду справи не було враховано інтереси Позивача, фінансовий стан якого є досить скрутним. Крім того, Позивач зазначає, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України і п. 3 ст. 83 ГПК України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення. Враховуючи тяжкий фінансовий стан Позивача, а також інфляційні процеси, що наразі відбуваються в державі, скаржник вважає за неможливе та недоцільне задовольняти клопотання Відповідача про зменшення неустойки.

Представник Відповідача у судовому засіданні просив апеляційний суд залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення, оскільки вважає рішення суду цілком обгрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.04.2016 р.

У судовому засіданні 26.04.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 712 ЦК України ).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012 р. між НАК "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський НТЗ" ( Покупець ) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2013-ПР/515130007 ( далі Договір ), за п. 1.1, 1.2 якого Продавець зобов'язався передати Покупцеві природний газ ( далі газ ), а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору ( ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

На виконання умов Договору Постачальник поставив протягом січня - грудня 2013 р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 644 040 869,53 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та висновком експерта.

Відповідач в свою чергу свої зобов'язання за договором виконав, але з порушенням строків, передбачених договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

На підставі ст. 625 ЦК України Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми: 5 087 804,67 грн. за період з квітня 2013р. по травень 2014р. та 4 204 217,90 грн. за період з 14.02.13р. по 21.05.14р., відповідно.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( ст. 611 ЦК України ).

Згідно з ч . 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

П. 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору Покупець має право здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі умов договору, Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача за порушення строків оплати поставленого газу: пеню у розмірі 18 851 050,34 грн., штраф у розмірі 35 079 458,36 грн. за період з 14.02.2013 р. по 21.05.2014 р.

П. 9.3 договору передбачено, що строк, протягом якого сторони можуть звернутись до суду за захистом своїх прав, у тому числі з позовом про стягнення боргу та пені протягом 5 років.

Всього, за розрахунками Позивача, за прострочення договірних зобовязань, Відповідач має сплатити на його користь 63 222 531,27 грн. Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

На підставі ст. 41 ГПК України, з метою забезпечення правильного і всебічного розгляду справи та у зв'язку зі складністю розрахунків, з урахуванням їх специфіки, передбаченої розділом 6 Договору, неможливістю перевірки обґрунтованості розрахунків, наведених у позовній заяві, місцевим господарським судом під час розгляду спорави було призначено судову експертизу.

За висновком судового експерта № 3585/3586-15 від 29.01.2016 р. розбіжність між даними розрахунку Позивача та даними дослідження становить - 945 557,74 грн., з них: пеня - 726 724,83 грн. ( 18 851050,34 грн. - 18 124 325,51 грн. ); з суми 3 % річних - 76 458,31 грн. ( 4 204 217,90 грн. - 4 127 759,59 грн. ); інфляційні втрати в сумі 381 367,03 грн. ( 5 087 804,67 грн. - 4 706 437,64 грн. ).

Отже, за даними дослідження за договором № 2013-ПР/515130007 від 28.12.2012 р., за не своєчасну оплату за спожитий природний газ, сума становить - 62 037 981,10 грн., з них: пеня - 18 124 325,51 грн., штраф ( 7 % ) - 35 079 458,36 грн., 3 % річних - 4 127 759,59 грн., інфляційні втрати - 4 706 437,64 грн. Крім того, у Таблиці № 1 до висновку експерта, відображено періоди виникнення та погашення боргу та сам розрахунок експерта.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, від Відповідача надійшло клопотання про зменшення нарахованого Позивачем штрафу та пені на 100 %, яке було мотивоване тим, що прострочка виконання основного зобовязання тривала незначний період часу, нараховані суми штрафних санкцій є надмірно великими порівняно із збитками кредитора, Відповідач є збитковим підприємством і у нього відсутня можливість виконати вимоги Позивача і погасити штрафні санкції, до клопотання Відповідач надав Баланс підприємства (звіт про фінансовий стан).

Приймаючи до уваги несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за Договором щодо оплати вартості отриманого газу, приписи ст. ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 655, 692, 712 ЦК України та умови Договору, а також висновок судового експерта, колегія суддів погоджується з висновком попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача: 4 127 759,59 грн. суми 3 % річних, 4 706 437,64 грн. збитків від інфляції.

Щодо стягнення з Відповідача : 18 124 325,51 грн. пені, 35 079 458,36 грн. штрафу, то враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені на 50 % від належної до стягнення суми, що становить: 9 062162,76 грн. пені, 17 539 729,18 грн. штрафу, зазначивши, що нараховані суми неустойки ( пені, штрафу ) не відповідають передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у Позивача можливості стягувати з Відповідача надмірні грошові суми як неустойки, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для Відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків Позивачем. За таких обставин, беручи до уваги те, що зменшення нарахованої неустойки є правом суду, з урахуванням інтересів обох сторін, того, що штрафні санкції надмірно великі, основний борг сплачено, прострочення Відповідача тривали незначний період часу, господарський суд зменшив розмір нарахованої Позивачем пені.

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання із оплати отриманого природного газу, з огляду на таке.

В обґрунтування заявленого до місцевого господарського суду клопотання про зменшення нарахованої до стягнення пені на 100 % Відповідач зазначав, що зобовязання ПАТ «ІНТЕРПАЙП НТЗ» виконані у повному обсязі шляхом оплати отриманого природного газу, при цьому нарахована і предявлена до стягнення неустойка (штраф, пеня) є явно завищеною з боку Позивача. Крім того, сплата штрафних санкцій в такому розмірі для Відповідача є обєктивно неможливою, а стягнення такої значної суми або звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної його зупинки. У звязку з нестабільною та складною політичною ситуацією в країні ПАТ «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» знаходиться у вкрай скрутному становищі через те, що 60 % ринку збуту продукції підприємства відбувалося на території Російської Федерації та на сьогоднішній день споживачі масово відмовляються від своїх замовлень та шукають інших виробників. За підсумками 2014 - 2015 років ПАТ «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» є збитковим підприємством. Згідно балансів підприємства сума дебіторської заборгованості підприємства у багато разів перевищує суму кредиторської заборгованості. Господарські витрати, що понесені ПАТ у вигляді оплати комунальних платежів, заробітної плати із нарахуваннями податків, інших обовязкових платежів за останній рік по теперішній час сплачувались підприємством не за рахунок доходів, отриманих від реалізації продукції, а із власних резервів, які на сьогоднішній день вичерпано. Підприємство веде переговори з кредитними установами, але отримання додаткових кредитних коштів для погашення боргів зараз неможливо з причин того, що підприємство сплачує раніше отримані кредити та відсотки по ним, а також з причин кризи в банківській системі України, падінням гривні, зростанням долару та євро.

В якості доказів фінансового стану підприємства, Відповідачем до клопотання були додані: копія балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2015 р.; копія звіту про фінансові результати на 31.03.2015 р.; копія балансу ( звіт про фінансовий стан ) на 30.06.2015 р.; копія звіту про фінансові результати ( звіт про сукупний дохід ) на 30.06.2015 р.; копія балансу ( звіт про фінансовий стан ) на 30.09.2015 р.; копія звіту про фінансові результати на 30.09.2015 р.; копія балансу ( звіт про фінансовий стан ) на 31.12.2015 р.; копія звіту про фінансові результати за 2015 рік.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

П. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки ( штрафу, пені ) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків ) тощо.

На виконання зазначених приписів та рекомендацій суд першої інстанції, оцінивши зазначені Відповідачем доводи, викладені в клопотанні про зменшення розміру нарахованої пені та надані на його обґрунтування докази, встановив, що штрафні санкції надмірно великі, основний борг сплачено, прострочення Відповідача тривали незначний період часу, а основною складовою позову є інфляційні нарахування на суму боргу, 3% річних, штраф і пеня. Також місцевий господарський суд, враховуючи інтереси Позивача, визначив, що пеня та штраф підлягають зменшенню лише на 50 %, а задоволення вимог про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3 % річних в повному обсязі мають компенсувати всі негативні наслідки неналежного виконання зобов'язання останнім.

Отже, надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, взявши до уваги те, що Відповідач за підсумками 2014-2015 років є збитковим підприємством і стягнення штрафних санкцій у повному обсязі призведе до повної зупинки діяльності підприємства, а також враховуючи відсутність доказів спричинення Позивачу негативних наслідків відповідним простроченням та ступінь виконання боржником свого зобов'язання за договором на час розгляду справи, місцевий господарський суд, застосувавши ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України обґрунтовано зменшив пеню до 9 062162,76 грн. і штраф до 17 539 729,18 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення прийнято місцевим господарським судом за повністю дослідженими обставинами справи з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 р. у справі № 904/7231/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 27.04.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя В.О. Кузнецов