ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 908/3921/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЄмельянова А.С., Корнілової Ж.О.,
за участю представників:
позивача -не з'явились,
відповідача -Череповський В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ДП "Бердянський морський торговельний порт"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016
у справі№908/3921/15
за позовомДП "Бердянський морський торговельний порт"
доПП "Група науково-промислових досліджень"
про стягнення 71943,51 грн. заборгованості за послуги
встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.10.2015 (судді: Кутіщева-Арнет Н.С., Кагітіна Л.П., Топчій О.А.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 (судді: Стойка О.В., Колядко Т.М., Радіонова О.О.), у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

ДП "Бердянський морський торговельний порт" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме ст.ст.509,629,901,903 ЦК України, ст.ст.15,84,85,86,88 Кодексу торговельного мореплавства України та п.п.12,18,24,32,36 Положення про портові збори, затвердженого постановою КМ України від 12.10.2000р. №1544. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що послуги заходу судна в порт, його виходу з порту та за використання інфраструктури порту (причалів тощо) надавалися позивачем за договором №14 від 03.03.2012 та не пов'язані з оплатою цільових портових зборів, тому мають сплачуватися відповідачем згідно виставлених рахунків. Заявник також вказує на існування заборгованості відповідача зі сплати портових зборів в сумі 201,49 грн.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між сторонами було укладено договір №14 від 03.02.2012 про надання причалів порту для заходу судна судновласника СЧС ''Вера" та надання необхідних портових послуг (далі - договір).

Відповідно до п.п.2.3,2.4 договору, позивач зобов'язався за наявності вільного місця та технічних можливостей, надати відповідачу частину причалу для заходу судна відповідача для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт, а саме: вивантаження із судна своїми силами та засобами живої, охолодженої риби, живих ресурсів моря, живих водних ресурсів та інших продуктів вилову, з подальшою оплатою цих послуг у відповідності до калькуляції позивача, надавати можливість заїзду автотранспорту відповідача на територію порту, проїзд по автошляхам до місця стоянки судна, можливість розвантаження вантажу силами судових команд на автомашини відповідача, та надавати інші послуги у відповідності до поданої заявки відповідача, виставляти відповідачу рахунки для оплати наданих послуг за час знаходження судна в порту на підставі заявок, зазначених у п. 3.3. договору.

Згідно умов розділу 3 договору відповідач зобов'язався за калькуляціями позивача здійснювати плату за здійснення своєї господарської (комерційної) діяльності на території позивача (використання причалів і території позивача при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт, за можливість заїзду автотранспорту відповідача на територію позивача, проїзду по автошляхам до місця стоянки судна, оформлення необхідних документів з допуску на територію порту співробітників та транспорту відповідача) та за інші послуги, у відповідності до поданої заявки відповідача.

Відповідно до п.3.5 договору відповідач зобов'язаний пред'являти судно для огляду і перевірки Інспекції державного портового нагляду (ІДПН), оформлювати в Інспекції кожний прихід/відхід судна. Оплату за оформлення приходу/відходу здійснювати згідно діючих у порту тарифів.

Пунктом 4.9 договору передбачено, що за фактом виконаних робіт/надання послуг позивач складає акт виконаних робіт/надання послуг в двох примірниках і направляє їх відповідачу разом з кінцевим рахунком. Відповідач зобов'язаний протягом 5-ти банківських днів оплатити виставлений рахунок, підписати акт та повернути один примірник на адресу позивача.

Позивачем за період з 30.06.2012 р. по 12.06.2013р. були виставлені відповідачу рахунки для оплати з урахуванням ПДВ на загальну суму 71943,51 грн., серед яких: за оформлення приходу та відходу суден - 20493,85 грн., за перевірку судна - 1144,67 грн., за завірення суднового журналу - 412,20 грн., за заїзд автотранспорту на територію порту - 4006,34 грн., за заїзд спеціалізованого автотранспорту на територію порту для бункерування суден дизельним паливом - 2505,22 грн., за використання причалів і території порту при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт силами та засобами відповідача - 30621,11 грн., за зважування автомашин на автовагах порту - 5070,29 грн., за тарування машин на автовагах порту - 5070,29 грн., за прийом забруднених вод, з яких не утримується санітарний збір (за підхід т/х "Сборщик-401" та зняття забруднених вод) - 2418,05 грн., а також заборгованість по оплаті портових зборів в розмірі 201,49грн.

Відповідач вважає дані рахунки необґрунтованими та такими, що не підлягають оплаті, так як носять подвійний характер платежів за одну і ту ж саму послугу, що входить до складу портових зборів та вже були оплачені за кожний захід судна шляхом оплати причального збору та сплаченого податку на утримання державних автошляхів з кожного автомобіля.

Статтею 58 Кодексу торговельного мореплавства України (далі - КТМ України) на капітана судна покладається управління судном, у тому числі судноводіння, вжиття всіх заходів, необхідних для забезпечення безпеки плавання, запобігання забрудненню морського середовища, підтримання порядку на судні, запобігання завданню будь-якої шкоди судну, людям, вантажу, що перебувають на ньому. Капітан подає позови щодо дій, викликаних потребами судна.

Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 67 Водний транспорт, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 10.12.2001 № 863, саме капітан судна відповідає за фінансово-економічні показники роботи судна.

На виконання операцій технологічного процесу з цілями, передбаченими п.2.4.5 Правил контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 17.07.2003 №545, т/х "Вера" заходив в проміжний порт Бердянськ з урахуванням принципів розмежування адміністративних функцій щодо забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства (ч.4 ст.4 Закону України "Про морські порти України"), капітан судна на вимогу порту подав заявку, яка ніяким нормативним документом не передбачена при взаємовідносинах капітана з портом при укладанні публічного договору згідно зі ст.633 ЦК України.

Статтею 633 ЦК України не встановлюється певна єдина форма публічних договорів. Тому при вирішенні питання про форму укладення того чи іншого публічного договору необхідно керуватися загальними положеннями ЦК про форму правочинів (ст.ст.205-209).

Частиною 1 ст.206 ЦК України встановлено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Так, правочини між капітаном судна та позивачем не підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, від відповідача надходили кошти на розрахунковий рахунок позивача у вигляді передоплати за портові збори, а тому між сторонами виникли відносини у вигляді публічного договору в усній формі.

Строк позовної давності по таким угодам становить два роки (ст.389 КТМ України).

Капітан судна та представник служби капітана порту виконували обов'язки, покладені на них наказом Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту" №430 від 27.06.2013, про що складався акт оформлення приходу та відходу в межах державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства. Державний нагляд (контроль) не є платним, здійснення оплати за проведення таких дій законодавством України не передбачено.

За таких обставин, не підлягають сплаті рахунки за оформлення відходу/приходу та контролю судна з метою безпеки судноплавства, оскільки перевірка судна зі складанням акту та оформлення приходу/відходу є заходами, пов'язаними із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах. Ці процедури проводяться відповідно до наказів Міністерства інфраструктури України №545 від 17.07.2003 та №430 від 27.06.2013.

Т/х "Вера" при кожному заході судна сплачувалися портові збори, в тому числі і корабельний збір, кошти від якого спрямовуються на забезпечення заходів з безпеки мореплавства відповідно до розділу II "Корабельний збір" наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013, тобто за послуги, у тому числі контролю та оформлення, відповідно до наказів №545 від 17.07.2003 та №430 від 27.06.2013, згідно з якими плата не передбачена, так як оплата цієї послуги входить до корабельного збору.

Крім того, позивачем заявлено про наявність у відповідача боргу по портовим зборам на загальну суму 201,49 грн.: корабельний збір - борг 11,41 грн., причальний збір - борг 102,80 грн., санітарний збір - борг 16,60 грн., канальний збір - борг 60,23 грн., адміністративний збір - борг 10,45 грн., що не підтверджується матеріалами справи.

Адже, позивачем за період з 30.06.2012р. по 12.06.2013р. були фактично нараховані відповідачу: 1) причальний збір на суму 1114,07 грн. з урахуванням ПДВ; 2) корабельний збір на суму 503,57 грн. з урахуванням ПДВ; 3) санітарний збір на суму 733,52 грн. з урахуванням ПДВ; 4) канальний збір на суму 2661,38 грн. з урахуванням ПДВ; 5)адміністративний збір суму 461,26 грн. з урахуванням ПДВ, загалом нараховані портові збори становили 5473,80 грн.

Дотримуючись вимог п.1.4 наказу Міністерства інфраструктури України "Про портові збори" №316 від 27.05.2013, належне судно сплачувало всі збори до виходу судна із порту.

За вказівкою капітана судна платежі здійснював його морський агент на підставі укладеного між Бердянською філією ДП "Адміністрація морських портів України" та відповідачем договору №13 від 24.09.2013, тобто при цьому судновласник (відповідач) безпосередньої участі не приймав.

За наслідками ретельної правової оцінки наявних в матеріалах справи копій банківських виписок морського агента, оплачених за дорученням капітана судна, судом першої інстанції достеменно встановлено, факт сплати портових зборів за спірний період на загальну суму 7683,85 грн. при нарахованих позивачем 5473,80 грн., що є підтвердженням переплати зі сторони відповідача, а не наявності боргу (том 4 а.с.62-79).

Наведеним спростовується твердження скаржника про існування заборгованості відповідача зі сплати портових зборів в сумі 201,49 грн.

Дійсно, відповідач, маючи намір проводити діяльність на території порту, уклав договір №14 від 03.02.2012, але свою діяльність на території порту безпосередньо в рамках виконання цього договору не здійснював, а лише, виконуючи вимоги ст.57 КТМ України, забезпечував судно зі складу, що розташовано за адресою: вул. Кабельників, 1-а, м. Бердянськ, Запорізька область, товарно-матеріальними цінностями з метою досягнення капітаном судна безпечного мореплавства.

Такі дії вбачаються з накладних про внутрішнє переміщення між складами №1 та №2 товарно-матеріальних цінностей, що належать судну. Згідно з наказом по підприємству відповідача №017 від 01.06.2013, який виданий у зв'язку зі зміною законодавства з 01.06.2013р., заявок на здійснення господарських справ на території порту відповідачем не подавалося та така діяльність не здійснювалася.

Враховуючи положення ст.1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", ст.ст.10,15 Кодексу торговельного мореплавства України, п.2.4.5 наказу Міністерства транспорту України №545 від 17.07.2003 "Про затвердження Правил контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства", листи Міністерства інфраструктури України №8866/4/10-14 від 11.08.2014 та №12419/4/10-14 від 12.11.2014, та відхиляючи доводи позивача, апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що теплохід "Вера" є торговельним судном для рибного чи іншого морського промислу, тобто не є вантажним судном або судном каботажного плавання, у спірний період не здійснював комерційних вантажних рейсів, а відповідач своєчасно сплачував портові збори та компенсовував вартість спожитої електроенергії.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд правильно погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно на власний розсуд здійснено додаткові калькуляції по вільним тарифам на одні й ті ж самі послуги, що входять до складу портових зборів за договором №14 від 03.02.2012, діяльність за яким відповідач на території порту не здійснював, будь-яких актів виконаних робіт по цьому договору за спірний період не підписував з тих підстав, що не замовляв послуг згідно ч.3 ст.21 Закону України "Про морські порти України".

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій на підставі ретельної правової оцінки умов укладеного між сторонами договору №14 від 03.02.2012 та інших наявних у справі доказів в їх сукупності достовірно встановлено недоведеність замовлення відповідачем (за його заявками) додаткових господарських послуг порту за вказаним договором, які б не охоплювалися оплаченими портовими зборами.

Наведеним повністю спростовується твердження скаржника про те, що послуги заходу судна в порт, його виходу з порту та за використання інфраструктури порту (причалів тощо) надавалися позивачем за договором №14 від 03.03.2012 та не пов'язані з оплатою цільових портових зборів, тому мають сплачуватися відповідачем згідно виставлених рахунків.

Слід зазначити, що подана касаційна скарга не містить обгрунтувань на спростування наведених висновків суду першої інстанції.

Касаційна інстанція також враховує, що позивачем не доведено того факту, що ним за заявками відповідача надавались передбачені договором та оформлені актами виконаних робіт додаткові послуги, які підлягали б оплаті, крім тих послуг, які вже були сплачені відповідачем в складі портових зборів.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційної інстанції про те, що місцевий господарський правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки всупереч приписів ст.ст.33,34 ГПК України позивачем не надано доказів існування обов'язку відповідача сплатити спірну вартість послуг.

Відтак, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 у справі №908/3921/15 залишити без змін, а касаційну скаргу ДП "Бердянський морський торговельний порт" - без задоволення.

Головуючий, суддяВ.Овечкін
Судді:А.Ємельянов
Ж.Корнілова