Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Іменем України
РІШЕННЯ
12.04.2016 Справа № 927/190/16
до Дочірнього підприємства Чернігівська механізована колона Публічного
про стягнення 8184,57 грн.
суддя Демидова М.О.
Представники сторін:
від позивача: Чемерис А.О. довіреність № 51-НЮ від 23.03.2016;
від відповідача: Миненко М.М. - директор, наказ №39-к від 19.06.2015, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Деснянським МВ УМВС України у Чернігівській області 13.04.2002;
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 5793 грн. 24 коп. за укладеним сторонами договором № 2682 від 02.03.2011 про подачу та збирання вагонів при станції Ніжин Південно-Західної залізниці, 2083 грн. 32 коп. пені за порушення строків розрахунків, 123 грн. 80 коп. 3% річних та 184 грн. 21 коп. інфляційних нарахувань.
У судове засідання прибули повноважні представники сторін у даній справі.
У письмовому відзиві на позовну заяву №81 від 09.03.2016 (а.с. 21) відповідач зазначив, що термін дії договору №2682 від 02.03.2011 закінчився 02.03.2016, а сума боргу у розмірі 5794 грн. 24 коп., яка зазначена позивачем у позовній заяві, є невірною. За доводами відповідача борг на момент подачі позову складав 5816 грн. 52 коп. та сплачений відповідачем 03.03.2016. У звязку з оплатою суми боргу відповідач просить провадження у справі припинити.
Письмовими поясненнями №348-І від 11.04.2016, поданими у судовому засіданні 12.04.2016, позивач підтвердив оплату відповідачем суми боргу у розмірі 5816 грн. 52 коп.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх у судових засіданнях під час судового розгляду справи представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.
02.03.2011 між сторонами у справі укладений договір № 2682 про подачу та збирання вагонів при станції Ніжин Південно-Західної залізниці (далі за текстом - договір) (а.с. 9), у відповідності з умовами пункту 1 якого Залізниця (позивач у справі) зобов`язалась здійснювати подачу, розставлення на місця вивантаження, навантаження і збирання вагонів з під`їзної колії, яка належить Користувачу (відповідач у справі) та примикає стр. №203 до під`їзної колії №66 В/ч А-4558 при станції Ніжин і обслуговується локомотивом залізниці, а Користувач зобов`язався оплатити надані послуги відповідно до умов пункту 14 договору.
У межах смуги відведення залізниці під`їзною колією і спорудами контрагента зайнято ділянку землі площею 275 кв. м. (п. 3 договору).
В абзаці 3 пункту 14 договору визначена калькуляція сплати за утримання земельної ділянки за формулою: (П+К)*S=плата за місяць, де
П діюча ставка місцевого земельного податку за 1 кв.м.;
К витрати залізниці на утримання 1 кв. м. землі в межах смуги відведення залізниці, які розраховуються залізницею один раз на рік та доводяться до відома підприємств шляхом вирішення оголошень в товарній касі станції (або шляхом направлення повідомлень чи в будь-який інший спосіб виходячи з умов технології роботи станції);
S площа земельної ділянки, зайнята під`їзною колією у межах смуги відведення, кв.м.
Відповідно до абзацу 4 пункту 14 договору сторони збір за утримання ділянки землі (що зазначена у п. 3 договору) сплачується не пізніше, як за 10 днів до початку звітного місяця. Збори і сплати вносяться: через розрахунковий підрозділ залізниці згідно окремого договору про проведення розрахунків за перевезення та надані послуги з урахуванням діючих тарифів.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі шляхом надання послуг у межах смуги відведення під`їзною колією і спорудами відповідача за зайняту ділянку землі площею 275 кв. м.
Вказані обставини відповідачем у справі не спростовуються.
Відповідач у порушення умов договору у передбачений договором термін оплату за надані послуги не здійснив. Сума заборгованості відповідача за укладеним сторонами у справі договором становить 5793 грн. 24 коп.
05.01.2016 позивачем відповідачеві виставлений рахунок №1 на суму 5793 грн. 24 коп. за утримання ділянки землі.
Рахунок відповідачем сплачений не був, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості у розмірі 5793 грн. 24 коп. з ПДВ (як зазначено позивачем у позові, 524 грн. 20 коп. щомісячно за період з червня 2015 року по лютий 2016 року включно та 40 грн. 60 коп. за березень 2016 року).
Судом встановлено, що виходячи із наведеного у позовній заяві розрахунку суми заборгованості (524 грн. 20 коп. щомісячно за період з червня 2015 року по лютий 2016 року включно та 40 грн. 60 коп. за березень 2016 року без ПДВ) сплаті з ПДВ підлягало 571 грн. 08 коп., а не 5793 грн. 24 коп., як підсумовано у позові позивачем.
Позивачем за період з 01.06.2015 по 15.02.2016 нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 2083 грн. 32 коп.
Нараховуючи пеню за вказаний період, позивач виходив із суми заборгованості відповідача у розмірі 5793 грн. 24 коп. починаючи з самого початку періоду нарахування.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2016 у даній справі позивача зобов`язано надати чіткий обґрунтований розрахунок пені окремо за кожний місяць заборгованості з урахуванням положень п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем за період з 01.06.2015 по 15.02.2016 нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 123 грн. 80 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 184 грн. 21 коп. за період з 01.06.2015 по 15.02.2016. До справи позивачем надано розрахунки заявлених до стягнення сум. Відповідно до вказаних розрахунків нарахування здійснені позивачем також виходячи із загальної суми боргу у розмірі 5793 грн. 24 коп.
Після порушення судом провадження у даній справі відповідачем на користь позивача сплачені грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у сумі 5816 грн. 52 коп., що відповідач підтвердив відповідним платіжним дорученням №66 від 03.03.2016 на суму 5816 грн. 52 коп.
Факт сплати грошових коштів у сумі 5816 грн. 52 коп. підтверджений позивачем у відповідних письмових поясненнях.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.
У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджений факт надання послуг у межах смуги відведення під`їзною колією і спорудами відповідача за зайняту ділянку землі площею 275 кв. м., передбачених договором № 2682 про подачу та збирання вагонів при станції Ніжин Південно-Західної залізниці від 02.03.2011.
Позивачем заявлена вимога про стягнення суми боргу за період з червня 2015 по березень 2016 у розмірі 5793 грн. 24 коп. (4827 грн. 70 коп. борг без ПДВ та 5793 грн. 24 коп. - з ПДВ: 524 грн. 20 коп. щомісячно за період з червня 2015 року по лютий 2016 року включно та 40 грн. 60 коп. за березень 2016 року). Вказана сума також була зазначена у рахунку №1 від 05.01.2016, який був виставлений відповідачу на оплату.
Судом встановлено, що виходячи із умов договору та наведеного у позовній заяві розрахунку суми заборгованості (524 грн. 20 коп. щомісячно за період з червня 2015 року по лютий 2016 року включно та 40 грн. 60 коп. за березень 2016 року без ПДВ) сплаті з ПДВ підлягало 5710 грн. 08 коп., а не 5793 грн. 24 коп., як підсумовано у позові позивачем.
Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 5710 грн. 08 коп. з ПДВ (без ПДВ 4758 грн. 40 коп.).
Після порушення судом провадження у даній справі, а саме 03.03.2016, відповідачем на користь позивача сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 5816 грн. 52 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №667 від 03.03.2016 на загальну суму 5816 грн. 52 коп. та письмовими поясненнями позивача.
За таких обставин в частині вимог про стягнення обґрунтовано заявлених до стягнення 5710 грн. 08 коп. заборгованості провадження у справі підлягає припиненню на підставі приписів п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з віднесенням судових витрат у цій частині на відповідача, оскільки сплату суми боргу було здійснено ним після звернення позивача до суду з даним позовом.
В решті вимог позову про стягнення заборгованості за договором слід відмовити за необґрунтованістю.
У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 01.06.2015 по 15.02.2016 у розмірі 123 грн. 80 коп. та інфляційні нарахування за період з з 01.06.2015 по 15.02.2016 у загальному розмірі 184 грн. 21 коп.
Суму 3% річних позивачем розраховано виходячи з загального розміру заборгованості за весь період прострочення 5793 грн. 24 коп., а не з суми боргу за кожен місяць прострочення (червень 2015 - лютий 2016 -524,20 грн. без ПДВ, 629 грн. 04 коп. з ПДВ, березень 40,60 грн. без ПДВ, 48 грн. 72 коп. з ПДВ).
Виходячи з того, що у позовній заяві позивачем зазначено суму заборгованості відповідача за кожний місяць періоду (червень 2015 року - березень2016 року), а також враховуючи зазначення позивачем у розрахунку суми позову періоду прострочення, за який нараховуються 3% річних (01.06.2015-15.02.2016), суд вважає за доцільне за власною ініціативою здійснити розрахунок суми 3% річних відповідно до умов укладеного сторонами у справі договору (зокрема, пункту 14 договору у частині оплати за 10 днів до початку звітного місяця) та розміру заборгованості відповідача за кожний місяць періоду прострочення.
За розрахунком суду сума належних до стягнення з відповідача 3% річних складає 69 грн. 21 коп. Вказана сумам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі.
В решті вимог позову про стягнення 3% річних слід відмовити за необґрунтованістю.
Розрахунок інфляційних нарахувань на суму заборгованості також здійснений позивачем у справі без урахування фактичних розмірів заборгованості відповідача станом на початок кожного місяця (та станом на 20 число кожного місяця, що передує звітному (пункт 14 договору) та безпідставно виходячи з загальної суми заборгованості, що склалася на кінець, а не на початок періоду прострочення.
За розрахунком суду, здійсненим за кожний місяць заборгованості окремо та з урахуванням умов пункту 14 договору щодо порядку оплати, сума належних до стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму заборгованості становить 120 грн. 38 коп.
В решті вимог про стягнення інфляційних нарахувань слід відмовити за необґрунтованістю.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, у частині вимог про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 69 грн. 21 коп. та інфляційних нарахувань у розмірі 120 грн. 38 коп. з віднесенням судових витрат у справі на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити частково.
3. В частині вимог про стягнення з відповідача боргу у сумі 5710 грн. 08 коп. провадження у справі припинити.
4. В решті позову відмовити.
В судовому засіданні 12.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Дата складення та підписання повного рішення 18.04.2016.
Суддя М.О. Демидова