ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа № 914/358/16

За позовом: Приватного підприємства «Молекс», м. Новояворівськ Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», м. Львів

про стягнення 1 021, 87 грн.

Суддя П. Манюк

при секретарі О. Підкостельній

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не зявився

Розглядається справа за позовом Приватного підприємства «Молекс» до Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» про стягнення 1 021, 87 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.02.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.02.2016 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

В попередніх судових засіданнях керівник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судові засідання, однак подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, представником відповідача була подана заява про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Приватне підприємство «Молекс» (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» (надалі відповідач) про стягнення 1 021, 87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 07.04.2014 р. між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір 12/14 (надалі договір). Відповідно до п. 1.1 договору відповідач доручає, а позивач приймає на себе обовязки щодо виконання робіт з незалежної оцінки автотранспортного засобу марки КІА Sportage 2.0 І, реєстраційний номер НОМЕР_1, що розташований за адресою: вул. Стрийська, 144, м. Львів.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт, зазначених у п. 1.1 договору, визначається у розмірі 600 грн. Вартість робіт зазначених в п. 2.1 договору підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання замовником акта приймання-здачі (п. 2.4 договору).

Факт виконання позивачем передбачених договором робіт підтверджується актом приймання-здачі виконаних робіт від 08.04.2014 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

Проте, відповідач оплати за виконані позивачем роботи так і не здійснив, тому 23.07.2015 р. останній на адресу відповідача надіслав претензію в якій просив сплатити заборгованість. Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 600, 00 грн.

Крім основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 33, 22 грн., 3% річних в розмірі 24, 85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 363, 80 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що договір та акт приймання-здачі виконаних робіт, які підписані сторонами, не можуть вважатися належними доказами, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин на яких грунтуються вимоги чи заперечення сторін, оскільки підпис на цих документах не належить Голові Правління ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» ОСОБА_1, а іншій невідомій особі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 901 (глава 63) ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Приписами ст. 903 вказаного Кодексу зазначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 07.04.2014 р. між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір 12/14, відповідно до п. 1.1 якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе обовязки щодо виконання робіт з незалежної оцінки автотранспортного засобу марки КІА Sportage 2.0 І, реєстраційний номер НОМЕР_1, що розташований за адресою: вул. Стрийська, 144, м. Львів.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт, зазначених у п. 1.1 договору, визначається у розмірі: 600 грн. Вартість робіт зазначених в п. 2.1 договору підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання замовником акта приймання-здачі (п. 2.4 договору).

Факт виконання позивачем передбачених договором робіт підтверджується актом приймання-здачі виконаних робіт від 08.04.2014 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Проте, відповідач оплати за виконані позивачем роботи так і не здійснив, тому 23.07.2015 р. останній на адресу відповідача надіслав претензію в якій просив сплатити заборгованість. Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач свої зобовязання, щодо оплати за виконані позивачем роботи не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 600, 00 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що договір та акт приймання-здачі виконаних робіт, які підписані сторонами не може вважатися належними доказами, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин на яких грунтуються вимоги чи заперечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виконання умов договору підтверджується, зокрема актом виконаних робіт, які і є первинним обліковим документом, тому вказані посилання відповідача є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача, що підпис на договорі та акті приймання здачі виконаних робіт не належить Голові Правління ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» ОСОБА_1, а іншій невідомій особі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідача в судові засідання не з»явився, доказів в підтвердження зазначених обставин суду не надав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 600, 00 грн. є обгрунтовані, підтвердженні матеріалами справи, а відтак підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 24, 85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 363, 80 грн., суд зазначає, що їх розрахунок проведено вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності за невиконання або неналежне виконання господарського зобов»язання.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За несвоєчасне виконання договірних зобов»язань, позивачем, на підставі п. 5.2 договору, нараховано пеню за період з 15.04.2014 р. по 15.10.2014 р. в розмірі одної облікової ставки НБУ, в сумі 33, 22 грн.

Представником відповідача була подана заява про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи останнім днем для вимоги щодо стягнення пені за вказаний в позовній заяві термін був період з 15.04.2015 р. по 15.10.2015 р., однак позивач звернувся в господарський суд з вимогою про її стягнення лише 10.02.2016 р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 33, 22 грн., відтак вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог.

Оскільки, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 144, ) на користь Приватного підприємства «Молекс» (81054, м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області, вул. С. Бандери, 15/48, ) суму у розмірі 2 321, 85 грн., з них :

- 600, 00 грн. основного боргу;

- 24, 85 грн. 3% річних;

- 363, 80 грн. інфляційних втат;

- 1 333, 20 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 18.04.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.