РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/2867/16

За позовом Швейцарської компанії «Монтголфієр АГ»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Житлово-будівельний кооператив «Славутич-2»

Про виселення та стягнення грошових коштів

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Павліченко С.І. представник за довіреністю № б/н від 25.03.16.;

Гринь О.С. представник за довіреністю № б/н від 25.03.16.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: Бондар А.І. представник за довіреністю № б/н від 19.12.14.;

Колосова Р.К. керівник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Швейцарська компанія «Монтголфієр АГ» (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет» (далі - відповідач) про:

- виселення відповідача з нежитлового приміщення загальною площею 647,60 кв.м, розташованого в будинку за адресою: м. Київ, вул. Бучми,6-А та належить на праві приватної власності позивачу;

- стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 20 700,07 Євро, що за курсом НБУ станом на 04.02.16. становить 581 589,85 грн., 3% річних в розмірі 5 791,96 грн., пеню в розмірі 79 115,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.16. порушено провадження у справі № 910/2867/16 та призначено її до розгляду на 10.03.16.

За результатами судового засідання 10.03.16. залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житлово-будівельний кооператив «Славутич-2», та відкладено розгляд справи на 12.04.16.

12.04.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі, в яких Житлово-будівельний кооператив «Славутич-2» просить суд витребувати від позивача пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 21.04.16.

21.04.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі з клопотанням про продовження строку вирішення спору у справі на п'ятнадцять днів та клопотання про витребування доказів, а саме: копію припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва про заборону експлуатації реконструйованого нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Бучми,6-А.

Порядок витребування доказів регулюється приписами ст. 38 ГПК України, відповідно до якої сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. Це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об'єктом судового пізнання.

Виходячи зі змісту ст. 32 ГПК України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Разом з тим, витребувані третьою особою пояснення від позивача щодо вказаних у письмових поясненнях обставин та припис інспекції не стосуються предмету спору в даній справі, а доводи третьої особи ґрунтуються на припущеннях, а тому клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання третьої особи про продовження строку вирішення спору у справі № 910/2867/16 на п'ятнадцять днів, проти якого позивач заперечував, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що між позивачем і третьою особою ведуться перемовини з приводу житлово-комунальних послуг та утримання нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Бучми,6-А.

За приписами ч. 3 ст. 69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Разом з тим, вказані третьою особою причини не є винятковими. Крім того, судом враховано, що предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача на корись позивача заборгованості зі сплати орендної плати, та виселення його із займаних на підставі договору оренди приміщень, в той час як третя особа посилається на правовідносини між ним і позивачем щодо утримання нерухомого майна (комунальних послуг, тощо).

21.04.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі та заяву про «уточнення позовних вимог», відповідно до якої позивач просить суд:

- виселити відповідача з нежитлового приміщення загальною площею 647,60 кв.м, розташованого в будинку за адресою: м. Київ, вул. Бучми,6-А і повернути вказане нежитлове приміщення позивачу;

- стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 20 700,07 Євро, що за курсом НБУ станом на 04.02.16. становить 581 589,85 грн., 3% річних в розмірі 5 791,96 грн., пеню в розмірі 79 115,86 грн.

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви.

В судовому засіданні 21.04.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Третя особа в судовому засіданні 21.04.16. надала свої пояснення по справі.

Відповідач в судове засідання 21.04.16. не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/2867/16.

В судовому засіданні 21.04.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.13. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна № 475 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове оплатне володіння і користування нежитлове приміщення з усіма його при належностями, у тому числі інженерними мережами і комунікаціями, механізмами, загальною площею 647,60 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Бучми, 6-А (далі - Приміщення).

В п. 1.2 Договору закріплено, що Приміщення належить позивачу та праві власності. Вказане підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначеного третьою особою не спростовано.

Згідно з п. 2.2 Договору передача Приміщення здійснюється уповноваженими представниками сторін і оформлюється актом прийому-передачі.

Актом від 01.01.13. прийому-передачі приміщення в оренду, позивач передав, а відповідач Приміщення в оренду за Договором..

Відповідно до п. 2.4 Договору строк оренди складає 2 роки 11 місяців 28 днів, що обчислюється з моменту передачі Приміщення Орендарю за актом прийому-передачі.

В п. 9.1 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Пунктом 9.2 Договору сторони встановили, що якщо жодна зі сторін протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору не заявить у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням про вручення або іншим чином у письмовій формі) про свій намір припинити договірні відносини або змінити умови Договору, він вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. Якщо вищезгадана заява була зроблена, Договір припиняється в день отримання другою стороною такої заяви.

Згідно з п. 3.1.2 Договору, Орендодавець набуває права відмовитись від Договору за власною ініціативою з 01.01.15. Відмова Орендодавця від Договору здійснюється шляхом направлення відповідного письмового повідомлення на адресу Орендаря. В такому випадку Договір припиняється в день отримання Орендарем відповідного повідомлення Орендодавця.

Листом «про відмову від Договору оренди нерухомого майна № 475 від 01.01.13.» від 24.11.15. позивач звернувся до відповідача та вказав на те, що оскільки орендар не вніс орендну плату за п'ять місяців поспіль, орендар відмовляється від Договору в односторонньому порядку та просить відповідача звільнити орендоване приміщення та оплатити наявну заборгованість.

Вказаний лист було направлено позивачем відповідачу цінним листом з описом вкладення 25.11.15., що підтверджується описом вкладення № 989 від 25.11.15. та фіскальним чеком № 1914 від 25.11.15., на адресу: 03058, м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача, б. 7.

При цьому, судом враховано, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.11.15. адресою відповідача значилась: 03058, м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача, б. 7.

Повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення відповідачу матеріали справи не містять, проте, з даними інформаційного сервісу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/OperationList.aspx?id=989 за штрих кодовим ідентифікатором 989 вбачається, що зазначений лист надійшов до відділення поштового зв'язку 03058 28.11.15. о 14:01 год., проте був повернутий позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання.

Крім того, додатково судом враховано, що у відповідності до «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.13., нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку є: для місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Отже, з врахуванням вказаного та приписів п. п. 9.2, 3.1.2 Договору, Договір припинився 28.11.15.

Крім того, позивачем 20.01.16. відповідачу на адреси: м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача, 7 та м. Київ, проспект Відрадний, 40, кв. 64, повторно було направлено лист від 18.01.16. з вимогою негайно повернути приміщення та сплатити заборгованість з орендної плати в зв'язку з припиненням Договору.

При цьому, суд звертає увагу третьої особи, що Житлово-будівельний кооператив «Славутич-2» не є стороною Договору. Не є власником Приміщення, а тому його згода на розірвання Договору не потребується.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення заборгованості позивач вказує на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті орендної плати за січень 2015 року, липень-грудень 2015 року в розмірі 20 700,07 Євро.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про виселення відповідача з орендованого за Договором майна, позивач вказує на те, що строк дії Договору закінчився, а тому відповідач повинен звільнити об'єкт оренди за Договором та передати його позивачу за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Розмір плати за оренду Приміщення (далі - орендна плата) за календарний місяць становить 6 615 Євро (п. 3.1 Договору).

Додатковою угодою від 28.02.15. до Договору сторони погодили, що розмір орендної ставки за користування Приміщенням за березень 2015 року встановлюється як фіксована сума, яка перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця складає 1 000,00 Євро. Строк дії такої додаткової угоди з 01.03.15. по 31.03.15.

Додатковою угодою від 01.08.15. до Договору сторони погодили, що розмір орендної ставки за користування Приміщенням за серпень 2015 року встановлюється як фіксована сума, яка перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця складає 1 000,00 Євро. Строк дії такої додаткової угоди з 01.08.15. по 30.08.15.

Крім того, позивач вказує на те, що за усним зверненням відповідача Орендодавець погодився з листопада 2014 року знизити орендну ставку до 2000 Євро в місяць, з за період з лютого по вересень 2015 року включно до 1000 Євро в місяць.

Відповідно до п. 3.1.3 Договору орендна плата за останні 28 календарних днів оренди Приміщення становить 10 Євро.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1.6 Договору, орендна плата сплачується Орендарем в наступному порядку: 85% на рахунок Орендодавця, 15% до Державного бюджету України.

Плата за оренду обчислюється з моменту підписання акту приймання-передачі Приміщення. Поточна сплата орендної плати здійснюється Орендарем у безготівковому порядку включно до 15 числа поточного місяця, в якому Орендар користується приміщенням (п. 3.2 Договору).

Положеннями п. 3.3 Договору сторони погодили, що орендна плата нараховується:

- за перший місяць оренди - з дати передачі Приміщення Орендарю за актом прийому-передачі по останнє число місяця

- за наступні місяці оренди - з першого числа місяця по останнє число місяця

- за останній місяць оренди - з першого числа останнього місяця оренди - по дату повернення Орендарем Приміщення орендодавцеві за актом прийому-передачі.

Витрати пов'язані з оплатою комунальних послуг в орендну плату не включаються і оплачуються Орендарем окремо, Орендар зобов'язаний безпосередньо укласти договори підприємствами, які надають такі послуги (п. 3.4 Договору).

Позивач вказує на те, що відповідач повинен сплатити на його користь наступну заборгованість з орендної плати за Договором:

- за січень 2015 року 1 281,82 Євро

- за липень 2015 року 850 Євро

- за серпень 2015 року 850 Євро

- за вересень 2015 року 850 Євро

- за жовтень 2015 року 5 622,75 Євро

- за листопад 2015 року 5 622,75 Євро

- за грудень 2015 року 5 622,75 Євро.

При цьому, Швейцарська компанія «Монтголфієр АГ» вважає, що п. 3.1.3 Договору підлягає застосуванню в березні 2016 року.

Разом з тим, суд з такими доводами орендодавця не погоджується з огляду на викладене далі.

Як відзначалось судом, за умовами п. 3.1.3 Договору орендна плата за останні 28 календарних днів оренди Приміщення становить 10 Євро. При цьому, останнім днем строку дії Договору є 28.11.15. після вказаної дати має місце стягнення заборгованості за фактичне користування Приміщенням після закінчення строку дії Договору (в межах даного позову грудень 2015 року), а тому місяцем, за який нараховується орендна плата в розмірі 10 Євро є 28 днів листопада 2015 року. При цьому позивач не позбавлений права звернутись з окремим позовом до суду та стягнути з відповідача оренду плату за фактичне користування Приміщенням після закінчення строку дії Договору за січень 2016 року - та по день фактичного повернення Приміщення відповідачем позивачу за актом у відповідності до приписів п. 3.3 Договору.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за пред'явлений до стягнення в межах даного позову період становить:

- за січень 2015 року 1 281,82 Євро

- за липень 2015 року 850 Євро

- за серпень 2015 року 850 Євро

- за вересень 2015 року 850 Євро

- за жовтень 2015 року 5 622,75 Євро

- за листопад 2015 року 10 Євро

- за грудень 2015 року 5 622,75 Євро, що разом становить 15 087,32 Євро.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті орендної плати в терміни, визначені Договором, не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві до матеріалів справи не надав.

За наявними матеріалами справи суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 15 087,32 Євро орендної плати, що станом на 04.02.16. за курсом НБУ становить 423 893,84 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. В іншій частині в розмірі 5 612,76 Євро орендну плату нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 764, 785 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Згідно з п. 7.1 Договору, Орендар зобов'язаний повернути Приміщення (в тому числі ключі від нього) Орендодавцю за актом прийому-передачі протягом 20 календарних днів з моменту припинення Договору.

Як було встановлено судом, строк дії Договору закінчився 28.11.15., а відповідач у строк до 18.12.15. включно повинен був повернути Приміщення Орендодавцю.

Разом з тим, акту приймання-передачі (повернення) орендованого майна з оренди Орендарем матеріали справи не містять, вказаного відповідачем не спростовано.

За таких обставин, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет» безпідставно користується нежитловим приміщенням загальною площею 647,60 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Бучми, 6-А.

З розірванням Договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря, а тому позовна вимога про виселення відповідача з орендованого ним приміщення за Договором та зобов'язання відповідача передати об'єкт оренди позивачам за актом приймання-передачі є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5 791,96 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 147,42 грн. 3% річних:

35 503,87 грн. з 16.01.15. по 02.02.16. = 1 117,64 грн.

23 543,31 грн. з 16.07.15. по 02.02.16. = 390,88 грн.

23 543,31 грн. з 16.08.15. по 02.02.16. = 330,90 грн.

23 543,31 грн. з 16.09.15. по 02.02.16. = 270,91 грн.

155 739,01 грн. з 16.10.15. по 02.02.16. = 1 408,05 грн.

280,96 грн. з 16.11.15. по 02.02.16. = 1,82 грн.

155 739,01 грн. з 16.12.15. по 02.02.16. = 627,22 грн.

3% в розмірі 1 644,54 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився простроченню по платежам, позивач просить суд на підставі п. 8.2 Договору просить суд стягнути з відповідача 79 115,86 грн. пені.

Згідно з п. 8.2 Договору, в разі несвоєчасного внесення орендної плати Орендар сплачує Орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Положеннями ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, здійснено перерахунок пені з урахуванням викладеного вище та з врахуванням приписів ст. 232 Господарського кодексу України і визначених позивачем періодів, та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 54 285,85 грн. пені:

35 503,87 грн. з 16.01.15. по 15.07.15. = 9 378,86 грн.

23 543,31 грн. з 16.07.15. по 15.01.16. = 5 846,48 грн.

23 543,31 грн. з 16.08.15. по 02.02.16. = 5 157,21 грн.

23 543,31 грн. з 16.09.15. по 02.02.16. = 4 031,00 грн.

155 739,01 грн. з 16.10.15. по 02.02.16. = 20 648,85 грн.

280,96 грн. з 16.11.15. по 02.02.16. = 26,75 грн.

155 739,01 грн. з 16.12.15. по 02.02.16. = 9 196,70 грн.

В іншій частині в розмірі 24 830,01 грн. пеню нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

При цьому, відповідачем розрахунки 3% річних та пені не оспорено.

Судом враховано, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 95-Г; ідентифікаційний код 38241749) на користь Швейцарської компанії «Монтголфієр АГ» (Швертгассе, 10, 8750 Гларус, Швейцарська конфедерація) 15 087 (п'ятнадцять тисяч вісімдесят сім) Євро 32 євроценти орендної плати, що станом на 04.02.16. за курсом НБУ становить 423 893 (чотириста двадцять три тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 84 коп., 4 147 (чотири тисячі сто сорок сім) грн. 42 коп. - 3% річних, 54 285 (п'ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят п'ять) грн. 85 коп. - пені, 8 612 (вісім тисяч шістсот дванадцять) грн. 91 коп. судового збору.

3. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 95-Г; ідентифікаційний код 38241749) з нежитлового приміщення загальною площею 647,60 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бучми, 6-А, та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі Маркет» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 95-Г; ідентифікаційний код 38241749) повернути нежитлове приміщення загальною площею 647,60 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бучми, 6-А, Швейцарській компанії «Монтголфієр АГ» (Швертгассе, 10, 8750 Гларус, Швейцарська конфедерація).

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.16.

Суддя Т.М. Ващенко