ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року Справа № 904/11061/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № б/н від 21.12.15; Бабін О,Г., представник, довіреність № б/н від 21.12.15;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 232 від 07.12.15

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року

у справі 904/11061/15

за позовом Приватного малого підприємства "Сінбад", м. Херсон

до Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Орджонікідзе Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 137 598,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року у справі № 904/11061/15 (суддя Мельниченко І.Ф.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Приватного малого підприємства "Сінбад" 118 580,00 грн. основного боргу, 14 508,99 грн. пені, 1 660,12 грн. інфляційних втрат, 964,88 грн. річних, 2 035,75 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги від 12.04.2016 року) мотивована тим, що:

- суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог пункту 1.2 Специфікації № 1 від 08.06.2015 року до Договору поставки № 01/П-15 від 08.06.2015 року виникнення обов'язку оплати за отриманий товар визначається моментом передачі постачальником визначеного переліку документів, докази чого позивачем не надано;

- господарським судом безпідставно та неправомірно задоволені вимоги позивача в частині нарахування 3 % річних від суми заборгованості, інфляційних втрат та пені, оскільки позивачем не доведено факту прострочення відповідачем виконання обов'язків по оплаті товару;

- господарським судом було неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи та не було витребувано додаткових документів для визначення компетентності ОСОБА_3 при складанні Актів № 876 від 16.07.2015 року та № 32 від 29.07.2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.03.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.04.2016 року.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представники в судовому засіданні висловили заперечення проти доводів апеляційної скарги, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

25.12.2015 року Приватне мале підприємство "Сінбад" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 137 598,82 грн. (а. с. 3-5).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.01.2016 року (а. с. 1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року розгляд справи відкладено на 16.02.2016 року (а. с. 90).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 118 580,00 грн. основного боргу, 14 508,99 грн. пені, 1 660,12 грн. інфляційних втрат, 964,88 грн. річних, 2 035,75 грн. судового збору. В решті позову відмовлено (а. с. 108-110).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 16.02.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2016 року між ПМП "Сінбад" (надалі Постачальник) та ПАТ "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі Покупець) укладено Договір поставки № 01/П-15 (надалі Договір), відповідно до якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві товар (буксирно-моторний катер "БМК-130"), кількісні та якісні характеристики вказуються в Специфікаціях (додатках) до Договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених Договором.

В пункті 3.1 Договору зазначено, що Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначені в Специфікаціях до Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що разом з товаром Постачальник зобов'язаний надати Покупцю наступні оригінали документів, оформлених на державній мові та відповідно до чинного законодавства, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року: рахунок (рахунок-фактура) (оригінал на державній мові); видаткова накладна на відпуск товару (оригінал на державній мові); товарно-транспортна накладна (оригінал), за умови поставки вантажним автотранспортом, оформлену відповідно до чинних нормативних документів України; документ, що підтверджує проходження технічного огляду; документ, що свідчить про виключення судна з реєстраційних документів попереднім органом державної реєстрації.

Згідно з пунктом 3.4 Договору Постачальник зобов'язується поставити товар Покупцю в строки, зазначені в Специфікаціях (додатках) до даного Договору. Термін поставки сторони погодили вважати з дати надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до підписаної сторонами Специфікації № 1 від 08.06.2015 року до Договору (надалі Специфікація) Постачальник постачає Покупцю продукцію у наступному асортименті: буксирно-моторний катер БМК-130 (бувший у користуванні), загальна вартість якого складає 296 450 грн. Термін поставки 30 робочих днів з дня отримання передоплати на розрахунковий рахунок Постачальника.

У відповідності із пунктами 1.1, 1.2 Специфікації Покупець сплачує попередню оплату протягом 5 банківських днів з моменту підписання Договору, Специфікації та виставленого Постачальником рахунку в розмірі 60 % від суми поставки продукції, що складає 177 870 грн. без ПДВ. Остаточний розрахунок в розмірі 40 % від суми поставки продукції, що складає 118 580 грн. без ПДВ Покупець здійснює протягом 3 банківських днів після надання Постачальником оригіналу документа, що свідчить про виключення судна з реєстраційних документів попереднім органом державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем за поставлений позивачем товар було здійснено попередню оплату, а саме оплачено 60 % від суми поставленого товару в розмірі 177 870 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3139 від 23.06.2015 року (а. с. 40).

Матеріали справи свідчать, що в момент передачі товару Постачальником не було надано Покупцю оригіналу документа, що свідчить про виключення судна з реєстраційних документів попереднім органом державної реєстрації. Проте, в подальшому вказаний документ було передано відповідачу. Так, надана позивачем копія розписки від 09.09.2015 року свідчить про отримання відповідачем оригіналів: технічного талону № 175915 судна "Про проведення технічного огляду"; свідоцтва про виключення судна з суднової книги України № 001311; свідоцтва про придатність малого судна до плавання (а. с. 16). Оригінал зазначеної розписки оглянуто в судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду.

Таким чином, з урахуванням вимог Договору та Специфікації до Договору відповідач мав провести остаточний розрахунок з позивачем протягом 3 банківських днів з моменту надання 09.09.2015 року позивачем оригіналу документа, що свідчить про виключення судна з реєстраційних документів попереднім органом державної реєстрації.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобовязань та є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності зі статтями 526 ЦК України та 193 ГК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було проведено попередню оплату в розмірі 177 870 грн., а остаточний розрахунок за поставлений товар не було здійснено.

Оскільки відповідачем не надано доказів оплати поставленого товару в іншій сумі, ніж вказано позивачем, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Встановивши порушення відповідачем договірних зобовязань по оплаті поставленого товару, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 118 580 грн.

Позивач, крім суми основного боргу в позовній заяві просив також стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 3 544,95 грн., 3 % річних в розмірі 964,88 грн. та пеню в розмірі 14 508,99 грн.

Оскільки відповідач не виконав у встановлений Договором строк зобов'язання по проведенню остаточного розрахунку в розмірі 40 % від суми поставки, суд першої інстанції правомірно встановив факт наявності прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

Щодо вимог позивача про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 3 544,95 грн. колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція . При цьому в розрахунок мають включатись й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки прострочення відповідача з оплати мало місце у вересні 2015 року, то позивач мав право здійснити нарахування інфляційних втрат починаючи з жовтня 2015 року. В зв'язку з чим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 1 660,12 грн. за період з жовтня по грудень 2015 року.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 964,88 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 14.09.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 964,88 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення 14 508,99 грн. пені, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

В силу статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 9.6 Договору встановлено, що у випадку здійснення несвоєчасних розрахунків за товар Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що судом першої інстанції заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача пені обґрунтовано задоволено за період з 14.09.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 14 508,99 грн.

Посилання відповідача в доповненнях на апеляційну скаргу щодо неповного з'ясування місцевим господарським судом всіх обставин, що мають значення для справи та не витребування додаткових документів, необхідних для визначення компетентності ОСОБА_3 при складанні Актів № 876 від 16.07.2015 року та № 32 від 29.07.2015 року щодо неналежної якості поставленого товару колегія суддів апеляційного господарського суду не може взяти до уваги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Акти № 876 від 16.07.2015 року та № 32 від 29.07.2015 року не мають юридичної сили, в зв'язку з чим не можуть бути прийняті в якості доказів, що підтверджують факт отримання від позивача продукції неналежної якості. При цьому, суд послався на те, що залучений до матеріалів справи Акт № 876 від 16.07.2015 року складений без участі уповноваженого представника Постачальника. Акт № 32 від 29.07.2015 року складений за участю незацікавленої сторони - вантажника ОСОБА_3 Доказів відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місті розташування отримувача (Покупця) відповідачем не було надано. Крім того суду, не було надано доказів, що Акт № 32 від 29.07.2015 року складено за участю представника компетентного у визначенні якості отриманого товару. До того ж, посвідчення на право участі представника в прийманні продукції за якістю, взагалі не надано до матеріалів справи.

В процесі розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції відповідачем було надано копію посвідчення № 41 від 29.07.2015 року та копію трудової книжки ОСОБА_3 При цьому, слід звернути увагу, що посвідчення № 41 від 29.07.2015 року підписано невідомою особою, посадове становище якої не зазначено. Крім того, відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Оскільки відповідачем не було обґрунтовано неможливість подання додаткових доказів до суду першої інстанції, то колегія суддів апеляційного господарського суду не може взяти до уваги подані відповідачем додаткові докази.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року у справі № 904/11061/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.04.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко