ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 р. Справа № 909/207/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С.", АДРЕСА_1,02222

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанії "ОСОБА_1 - ОСОБА_1" вул. Дністровська, 26, оф. 5,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення боргу за виконане перевезення в сумі 32047,14 грн., судових витрат в тому числі витрати, пов'язані з наданням правової допомоги

представники сторін в судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С." подало позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії "ОСОБА_1 - Транс"про стягнення боргу за виконане перевезення в сумі 32047,14 грн. , судових витрат в тому числі витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3 204,00грн. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 24.03.2016року. Ухвалою суду від 24.03.2016року розгляд справи відкладено на 05.04.2016року. Ухвалою суду від 05.04.2016року розгляд справи відкладено на 19.04.2016року.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, причини неявки у судове засідання суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач в позовній заяві в обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на внутрішні та міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12 від 11.09.2015року в частині повної та своєчасної оплати послуг наданих позивачем останньому, у відповідності до п. 3.4. даного договору, в зв'язку із чим, окрім суми основного боргу, відповідачу нараховані інфляційні втрати, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, в якості правових підстав позову вказує на норми ст. 193 ГК України, ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3204грн.

Крім того, позивач направив суду заяву на виконання ухвали суду від 12.04.2016року ( вх.5270/16 від 13.04.2016року) з додатками.

Представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав. Ухвала суду від 05.04.2016року з відомостями про дату, час та місце розгляду справи, направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною позивачем у позовній заяві , повернулись на адресу суду підприємством зв'язку з відміткою "за зазначеною адресою не проживає".

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.64, ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом даних норм права, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р.).

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

11 вересня 2015р. між перевізником (виконавцем за договором) ТОВ «Т.Т.С.» та замовником перевезення (експедитором за договором) ТзОВ «Компанія «ОСОБА_1»» був укладений Договір транспортного експедирування №12. Договір був укладений в спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами, що узгоджується з положеннями ст.181 ГК України, відповідно до якої допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Законом встановлена спеціальна вимога до порядку укладення даного виду договорів (див. нижче), яка була дотримана. Згідно даного Договору (п.1.1.), - експедитор доручає виконавцю перевести вантаж в міжнародному та/або внутрішньо-українському та оплачує перевезення, а виконавець надає транспортні засоби для перевезення вантажу та доставляє вантаж у пункт призначення вантажоодержувачу, вказаному в супровідних документах в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до п.2.1. Договору, - виконавець організовує перевезення вантажів на підставі заявок експедитора. Конкретні умови по кожному замовленню погоджуються сторонами і вказуються в заявці, яка є невід'ємною частиною даного договору.

11 вересня 2015р., електронною поштою, на адресу перевізника надійшла Заявка №12/1 на перевезення вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом м. Антверпен (Бельгія) - м. Київ. Вартість перевезення, згідно Заявки, склала 1300 євро. На підтвердження укладення договору перевезення, сторонами складені коносаменти у вигляді міжнародних товаротранспортних накладних CMR: В №B50800AN, В №B50801AN, В №B50802AN. На підтвердження прийняття до виконання замовлення автопоїзд належний перевізнику поставлений під завантаження. Перевезення було виконане ТОВ «Т.Т.С.» належним чином без будь-яких зауважень та застережень з боку замовника. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 16 накладних CMR та наявність відтиску печатки вантажоодержувача в цій графі. Відповідно до змісту пункту Заявки «оплата», - така здійснюється у гривнях, за курсом НБУ, встановленим на дату вивантаження, протягом 17-ти банківських днів після отримання оригіналів документів, які, за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень є підставою для проведення розрахунку.

Усі документи, які є підставою для здійснення оплати, 08 грудня 2015р., згідно Фіскального чека Укрпошти, направлені замовнику перевезення, цінним листом №951.

Відповідно до ст.533 ЦК України оплата здійснюється гривнях за курсом НБУ, встановленим на дату розвантаження. 1300,00 євро за курсом НБУ, встановленим на дату розвантаження (18.09.2015р.) складає 31761,29грн. (1300,00x24,431763).

Будь-яких платежів, на виконання узятих на себе зобов'язань відповідач не здійснив.

Враховуючи несвоєчасне виконання зобов'язань з оплати наданих послуг відповідно ст.625 ЦК України, з 13 січня 2015р. по 31 січня 2016р. на суму 31761,29грн. позивач провів нарахування інфляційних збитків.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3204грн.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

У силу вимог ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно зі ст. 316 ГК України, ст. 929 ЦК України, ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За ч. 1 ст. 930 ЦК України, ч. 2 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

Відповідно до п. 11 Наказу Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано перевезення вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом м.Антверпен (Бельгія) - м.Київ, про що свідчить товарно-транспортні накладні CMR: В №B50800AN, В №B50801AN, В №B50802AN.

Пунктами 3.1 договору передбачено, що вартість послуг по перевезенню вантажів обумовлена в заявці, кожне перевезення оплачується експедитором шляхом перерахування коштів на банківських рахунок перевізника. Послуги перевізника, надані по цьому договору, оплачуються експедитором за кожною заявкою на перевезення протягом 30 днів з моменту отримання виставлених перевізником повного пакету документів, а саме : оригіналу договору , оригіналу заявки на перевезення, рахунку, акту виконаних робіт,ТТП, податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження відправки документів, перелік яких визначено умовами договору та заявки, позивачем надано фіскальний чек від 08 грудня 2015р., направлені замовнику перевезення, цінним листом №951.

За підп.4.4.2 договору до обов'язків експедитора відноситься оплата вартості послуг по перевезенню вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 311 ГК України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 1300,00 євро за курсом НБУ, встановленим на дату розвантаження (18.09.2015р.) що складає 31761,29грн. (1300,00x24,431763).

Крім того, за порушення строків розрахунків за надані послуги позивач нарахував інфляційні збитки в розмірі 285,85грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Розглядаючи вимогу про відшкодування витрат на послуги адвоката, судом встановлено наступне.

В підтвердження повноважень адвоката, представником позивача до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 виданого на підставі рішення Тернопільської обласної кваліфікаційної-дисциплінарної комісії адвокатури від 16.05.2008року №11 на ім'я ОСОБА_2, договір № 1-02 від 01.02.2016року про надання юридичних послуг.

Факт отримання позивачем послуг згідно вказаного вище договору про надання адвокатських послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг № 02-02-16 від 24.02.2016року .

Відповідно до прибуткового касового ордера №02 від 24.02.2016року ТзОВ "Т.Т.С." передала, а адвокат ОСОБА_2 прийняв грошові кошти у розмірі 3204грн. у якості оплати адвокатських послуг.

Приписами ст. 49 ГПК України врегульовано, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Приписами ст. 49 ГПК України врегульовано, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача у частині стягнення 3204грн. витрат пов'язаних з наданням правової допомоги.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановляє наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст.33,34 ГПК України, довів факт перевезення та заборгованості, а відповідач вказаних обставин не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір та витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 20, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 611, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 33, 32, 34, 43, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С.", АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії "ОСОБА_1 - ОСОБА_1" вул. Дністровська, 26, оф. 5, м. Івано-Франківськ про стягнення 32047,14 грн. заборгованості задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії "ОСОБА_1 - ОСОБА_1" вул. Дністровська, 26, оф. 5, м. Івано-Франківськ () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С.", АДРЕСА_1 ( ) - основний борг - 31761,29грн ( три тисячі сімсот шістдесят одна грн. 29коп.) інфляційні втрати - 285,85грн. ( двісті вісімдесят п'ять грн. 85коп.) , 3204,00грн. витрат на оплату послуг адвоката ( три тисячі двісті чотири грн.00коп.) та 1378,00грн. ( одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.04.16

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.