ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 922/2584/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. головуючий (доповідач), судді Грек Б.М. і Палій В.В.
розглянув касаційну скаргу державного підприємства "Харківський бронетанковий завод", м. Харків (далі Підприємство),
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015
зі справи № 922/2584/15
за позовом заступника Генерального прокурора України, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ (далі Міністерство),
до Підприємства
про стягнення 13 769 117,70 грн.
Судове засідання проведено за участю:
прокурора Волошенюка О.Г.,
представника Міністерства Півторака Т.О.,
представника Підприємства Єрьоменка С.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення 13 769 117,70 грн. у зв`язку з порушенням Підприємством зобов`язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти від 29.11.2014 № 294/14/103.
Міністерство просило суд стягнути з Підприємства на свою користь: пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 1 473 899,98 грн.; штраф у розмірі 7% за прострочення виконання робіт на строк понад 30 днів у сумі 1 517 249,93 грн.; штрафні санкції за неповернення попередньої оплати (її частини) та несвоєчасне надання звітних документів, що підтверджують факт надання послуг, у сумі 886 240,27 грн., а разом на суму 3 877 390,18 грн. При цьому доказів сплати судового збору та надіслання їх Підприємству Міністерство не подало.
Прокурор не подав витребувані місцевим господарським судом документи та не підтримав вимоги Міністерства. Останнім, у свою чергу, не подано суду письмових пояснень щодо підтримки позову прокурора.
Рішенням господарського суду Харківської області від 01.07.2015 (суддя Ольшанченко В.І.) у позові відмовлено повністю.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 (колегія у складі: Здоровко Л.М. головуючий, Плахов О.В., Шутенко І.А.): частково задоволено апеляційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу і в цій частині прийнято нове рішення, яким позов заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства задоволено частково; з Підприємства стягнуто на користь Міністерства: 594 904, 49 грн. пені за порушення терміну виконання зобов`язання; 806 875, 57 грн. штрафу в розмірі 7% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання понад 30 днів, та 158 722, 14 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне повернення невикористаної частини попередньої оплати; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін; з Підприємства стягнуто в доход державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 15 605,02 грн.
У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи. Скаргу з посиланням на положення Господарського кодексу України (далі ГК України), Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) мотивовано прийняттям згаданої постанови з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи.
Відзиви на касаційну скаргу не надходили.
За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з урахуванням такого.
У розгляді справи суд першої інстанції виходив з таких обставин та висновків.
29.11.2014 Міністерством і Підприємством відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.04.2014 № 383-р "Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" та рішення комітету з конкурсних торгів Міністерства від 13.11.2014 № 75/537/6 було укладено договір № 294/14/103 про закупівлю послуг за державні кошти (далі Договір), згідно з яким:
- виконавець (Підприємство) зобов`язувався у 2014 році надати послуги замовнику (Міністерству) з ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом танків з доробкою Т-64Б(Б1) до виду Т-64БВ(Б1В) (далі ремонт виробів) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені в календарному плані надання послуг (додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити ці послуги;
- ремонту за цим договором підлягають 15 одиниць виробів (15 од. танків Т-64Б(Б1) (пункт 1.2);
- ціна Договору становить 21 674 999,70 грн. (пункт 3.1);
- обсяги закупівлі послуг, зазначені в додатку № 1 до Договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків замовника з відповідним зменшенням суми Договору; замовник у 10-денний термін письмово повідомляє виконавця про зменшення обсягів, на підставі цього сторони вносять відповідні зміни до Договору, підписуючи додаткову угоду, в якій визначаються порядок та строк відшкодування фактично понесених виконавцем витрат (пункт 3.3);
- замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акта приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства (пункт 4.1);
- за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 50% від суми Договору терміном до 28.12.2014 згідно з абзацом третім підпункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти (зі змінами); виконавець у строк до 28.12.2014, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг, або повернути невикористані кошти на рахунок замовника (пункт 4.4);
- термін надання послуг до 28.12.2014. Дострокове надання послуг дозволяється за письмовою згодою сторін (пункт 5.1);
- приймання наданих замовником послуг здійснюється спеціальною комісією замовника, військової частини (отримувача виробів) та виконавця на території виконавця. При прийманні послуг комісія керується вимогами документації, визначеної у пункті 2.1 цього договору, і умовами цього договору (пункт 5.16);
- за результатами приймання наданих послуг комісія складає та підписує акт приймання наданих послуг (додаток 4 до Договору), який надається замовнику та виконавцю для затвердження;
- зобов`язання виконавця по наданню послуг за Договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання комісією акта приймання наданих послуг (додаток № 4 до Договору);
- датою виконання зобов`язань замовником є дата повного розрахунку з виконавцем згідно з умовами даного договору зі складанням акта звіряння розрахунків (додаток № 6 до Договору), що є підтвердженням того, що сторони не мають претензій одна до одної (пункт 5.18);
- за порушення терміну виконання зобов`язань з виконавця стягується пеня в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості; у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання в зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, виконавець сплачує штрафні санкції в розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів (пункт 7.2);
- цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 30.12.2014, а з питань розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (пункт 10.1).
У календарному плані надання послуг (додаток № 1 до Договору) вказано термін виконання до 28.12.2014 та загальну вартість у сумі 21 674 999,70 грн.
11.12.2014 сторонами укладено додаткову угоду до Договору, якою пункт 4.4 останнього викладено в такій редакції: "4.4. За письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 90 % від суми договору терміном до 28.12.2014 р. згідно абзацу 2 підпункту 2 постанови КМУ від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (зі змінами). Виконавець у строк до 28.12.2014 р., після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника".
20.12.2014 сторонами укладено додаткову угоду до Договору, якою пункт 4.4 останнього викладено в такій редакції: "4.4. За письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 100% від суми договору терміном до 28.12.2014 р. згідно абзацу 2 підпункту 2 постанови КМУ від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (зі змінами). Виконавець у строк до 28.12.2014 р., після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника".
08.12.2014 Міністерство перерахувало Підприємству попередню оплату послуг спеціального призначення за Договором у сумі 10 837 499 грн. А 31.12.2014 Міністерство перерахувало Підприємству попередню оплату послуг спеціального призначення за Договором в сумах 2 175 000 грн. та 8 662 500 грн.
Відтак сторони шляхом вчинення конклюдентних дій дійшли згоди щодо попередньої оплати послуг у розмірі 100 %.
Отже, попередня оплата була здійснена Міністерством у розмірі 100 % тільки 31.12.2014, що виключало можливість виконання Підприємством умов Договору щодо надання послуг (пункт 5.1) у термін до 28.12.2014 та, після отримання попередньої оплати, - надання замовнику документів, що підтверджують фактичне надання послуг, або повернення невикористаних коштів на рахунок замовника (пункт 4.4 Договору).
30.01.2015 сторонами підписано акт звіряння розрахунків, що відповідно до пункту 5.18 Договору є датою виконання зобов`язань замовником та підтвердженням того, що сторони не мають претензій одна до одної.
Згідно з пунктом 5.14 Договору приймання виробів після проведення ремонту здійснюється власними силами та засобами представника замовника у відповідності до вимог нормативно-технічної документації на здачу виробів у ремонт та їх видачу з ремонту і оформлюється актом приймання-передавання виробів (додаток № 3 до Договору), який підписується уповноваженими особами виконавця і представника замовника.
30.01.2015 уповноваженими особами виконавця і представника замовника підписано акт № 1 приймання-передавання виробів після ремонту на 2 одиниці виробів.
14.02.2015 уповноваженими особами виконавця і представника замовника підписано акт № 2 приймання-передавання виробів після ремонту на 3 одиниці виробів.
25.02.2015 уповноваженими особами виконавця і представника замовника підписано акт № 3 приймання-передавання виробів після ремонту на 10 одиниць виробів.
05.03.2015 сторонами підписано без зауважень акт № 1 приймання наданих послуг із заводського ремонту за технічним станом виробів (додаток № 4 до Договору) про прийняття всіх 15 одиниць виробів на суму 11 526 793,85 грн.
Отже, відповідно до пункту 5.16 Договору зобов`язання Підприємства з надання послуг за Договором вважаються виконаними в повному обсязі.
05.03.2015 сторони уклали додаткову угоду № 3 до Договору (далі Додаткова угода № 3) , згідно з якою:
- внесли зміни до пункту 3.1 Договору, встановивши ціну Договору в сумі 11 526 793,85 грн., а також до календарного плану надання послуг, в якому вказаний термін виконання - до 28.12.2014, а ціна Договору за 15 одиниць виробу - у сумі 11 526 793,85 грн. Крім того, внесено зміни до акта приймання наданих послуг із заводського ремонту та технічним станом виробів і до протоколу погодження договірної (фактичної) ціни послуг з ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом танків з доробкою Т-64Б(Б1) до виду Т-64БВ(Б1В);
- зазначили (в пункті 5 цієї угоди), що остання набирає чинності після її підписання двома сторонами і діє до закінчення строку дії Договору.
Таким чином, сторони шляхом укладання Додаткової угоди № 3 продовжили строк дії Договору до 05.03.2015, оскільки її укладено після закінчення строку дії Договору (пункт 10.1), а відтак вона не може діяти до закінчення строку Договору без його продовження, як мінімум, до 05.03.2015, виходячи з положень статті 631 ЦК України.
Посилання Міністерства на те, що Додаткова угода № 3 не вносила змін до Договору є безпідставними, оскільки: це спростовується змістом самої угоди та матеріалами справи; якщо зміни до Договору не були внесені Додатковою угодою № 3 щодо ціни Договору та строку надання послуг (як вважає Міністерство), то останнє згідно з частиною третьою статті 632 ЦК України не мало права зменшувати ціну Договору, а Підприємство не повинно було повертати Міністерству різницю в сумі 10 148 205,15 грн.
Безпідставним є й посилання Міністерства на те, що Додаткова угода № 3 є новацією (в розумінні частини другої статті 604 ЦК України).
Підприємство повернуло Міністерству залишок попередньої оплати за Договором у сумах 10 000 000 грн. (платіжне доручення від 31.03.2015) та 148 205,15 грн. (платіжне доручення від 02.04.2015). Отже, частина попередньої оплати у сумі 10 148 205,15 грн. була повернута Підприємством Міністерству ще до подання прокурором позову зі справи.
Прокурором не подано доказів в обґрунтування позовних вимог.
Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення з Підприємства неповернутої частини попередньої оплати у сумі 10 148 205,85 грн. є необґрунтованими і недоведеними.
Такими ж є й позовні вимоги прокурора щодо стягнення з Підприємства нарахованої за порушення терміну виконання зобов`язань пені в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення у сумі 1 452 224,33 грн. та штрафу в розмірі 7% за прострочення понад 30 днів у сумі 1 517 249,93 грн., оскільки: попередня оплата в розмірі 100% була перерахована Міністерством вже після закінчення строку дії Договору та після встановлених пунктами 4.4 і 5.1 цього договору строків виконання Підприємством зобов`язань; Додатковою угодою № 3 строк надання послуг був продовжений.
Не підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення з Підприємства штрафних санкцій за неповернення попередньої оплати у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожний день неповернення суми невикористаних коштів у сумі 651 437,59 грн., оскільки пунктом 7.2 Договору передбачалося нарахування штрафних санкцій за неповернення попередньої оплати (її частини), а не за несвоєчасне її повернення.
Судом апеляційної інстанції додатково з`ясовано і зазначено таке.
Строк надання послуг був встановлений пунктом 5.1 Договору до 28.12.2014, проте послуги були надані Підприємством у повному обсязі лише 05.03.2015, частково послуги Підприємство почало надавати вже після спливу строку надання послуг (30.01.2015, 14.02.2015, 25.02.2015).
Додатковими угодами до Договору від 11.12.2014 і 20.12.2014 інший строк надання послуг визначений не був, сторонами було врегульовано питання щодо права Міністерства на здійснення попередньої оплати, і при цьому визначено строк надання Підприємством послуг - 28.12.2014.
Укладаючи Додаткову угоду № 3, сторони не продовжували строк дії Договору до 05.03.2015: цією угодою сторони визначили ціну Договору - 11 526 793, 85 грн.; питання ж про встановлення іншого строку надання Підприємством послуг у даній угоді не порушувалося.
Крім того, Додатковою угодою № 3 передбачалося (пункт 7), що решта положень, не врегульованих цією угодою, регулюється умовами основного Договору (яким визначено й строк надання послуг).
У календарному плані надання послуг, що є невід`ємною частиною Договору, також встановлено термін виконання послуг - до 28.12.2014.
Підприємством встановлений Договором строк надання послуг був порушений.
Невірним є висновок місцевого господарського суду про досягнення сторонами згоди (шляхом вчинення конклюдентних дій) щодо попередньої форми оплати послуг у розмірі 100%, оскільки Договором (пункт 4.4) передбачено право, а не обов`язок Міністерства здійснити передоплату послуг; при цьому за умовами Договору продовження строку надання Підприємством послуг не ставиться в залежність від здійснення Міністерством попередньої оплати.
Водночас Міністерством рахунки-фактури на здійснення попередньої оплати за Договором були зареєстровані і взяті на облік у Державній казначейській службі України у межах строку надання послуг (08.12.2014, 16.12.2014, 25.12.2014). А згідно з матеріалами справи, Підприємство на виконання пункту 2.3 Договору (яким визначено, що виконавець сповіщенням повідомляє 85 ВП МОУ про готовність виробів до контролю етапів послуг відповідно до переліку обов`язкових пред`явлень виробів) повідомило Міністерство про готовність виробів вже після закінчення строку надання послуг (сповіщеннями від 28.01.2015, 04.02.2015, 20.02.2015, 23.03.2015).
За позовом Підприємству нараховано: 1 452 224, 33 грн. пені; 1 517 249, 93 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт; 651 437, 59 грн. штрафних санкцій за неповернення суми невикористаних коштів попередньої оплати (на підставі пункту 7.2 Договору). Однак розрахунок відповідних сум не відповідає умовам Договору та матеріалам справи, а відтак апеляційна інстанція, здійснивши їх перерахунок, з`ясувала, що належні до стягнення суми становлять: 594 904, 49 грн. пені за порушення терміну виконання зобов`язання; 806 875, 57 грн. штрафу в розмірі 7% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання понад 30 днів; 158 722, 14 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне повернення невикористаної частини попередньої оплати.
Водночас невикористана частина попередньої оплати в сумі 10 148 205,15 грн. була повернута Підприємством Міністерству ще до подання позову прокурором, тому висновок місцевого господарського суду про відмову в позові у стягненні цієї суми є обґрунтованим.
Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум заборгованості та штрафних санкцій.
Відповідно до положень ЦК України:
- за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави (глави 63) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (стаття 901);
- строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905);
- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається (статті 525, 526);
- якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530);
- договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629);
- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610);
- боржник вважається таким, що прострочив, якщо, зокрема, він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором (частина перша статті 612);
- особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша і друга статті 614).
ГК України встановлено, що:
- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193);
- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина друга статті 193);
- у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231).
З огляду на встановлені обставини справи та з`ясувавши факт неналежного виконання Підприємством своїх зобов`язань за Договором, суд апеляційної інстанції, на відміну від місцевого господарського суду, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Підприємства сум штрафних санкцій (з урахуванням здійсненого апеляційним господарським судом перерахунку заявлених до стягнення відповідних сум); водночас він погодився із судом першої інстанції в частині відмови в позові стосовно стягнення суми попередньої оплати з огляду на здійснене відповідачем повернення позивачеві згаданої суми ще до подання позову зі справи.
Доводи касаційної скарги висновку апеляційної інстанції щодо наявності підстав для застосування передбачених Договором штрафних санкцій не спростовують. Переважно відповідні доводи стосуються з`ясування обставин, вже встановлених апеляційним господарським судом у повторному розгляді справи, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Не можуть бути прийняті посилання скаржника й на "п. 3 статті 220 ГПК України, в якій вказано, що боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора" (насправді йдеться про частину третю статті 220 ГК України). У силу положень частини другої статті 43, статей 33 і 34 ГПК України саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок щодо доведення належними доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. У суді апеляційної інстанції скаржником не доведено наявності у діях Міністерства (як кредитора у зобов`язанні) ознак прострочення. У цьому зв`язку судом апеляційної інстанції обґрунтовано відзначено, що здійснення попередньої оплати, в тому числі в розмірі 100% вартості послуг, було саме правом, але не обов`язком Міністерства, і будь-яких змін в умови Договору щодо строку (терміну) виконання Підприємством своїх зобов`язань за цим договором в установленому порядку не вносилося.
Так само не доведено скаржником у названому суді й відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання за Договором, тим часом як за змістом згаданої статті 614 ЦК України наявність такої вини презюмується. Невиконання ж скаржником (як відповідачем у справі) свого процесуального обов`язку щодо доведення відсутності своєї вини не може бути надолужене в суді касаційної інстанції з огляду на наведений припис частини другої статті 1117 ГПК України.
Вищий господарський суд України не погоджується й з посиланнями місцевого господарського суду на те, що пунктом 7.2 Договору передбачалося нарахування штрафних санкцій лише за неповернення попередньої оплати (її частини), а не за несвоєчасне її повернення. Із з`ясованого попередніми судовими інстанціями змісту цього пункту Договору випливає можливість нарахування відповідних санкцій у зв`язку не лише з неповерненням відповідних сум, а й з простроченням їх повернення ("штрафні санкції стягуються за кожний день прострочення").
Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2015
зі справи № 922/2584/15 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Б. Грек

Суддя В. Палій