Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 19 квітня 2016 року у справі №927/306/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/306/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМАТОМ», вул. Госпітальна, 12-Д, м. Київ, 01601

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», вул.Горького, 40, м. Чернігів, 14000

про стягнення 458565грн.15коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №05/2016 від 30.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 директора з правової роботи, довіреність №28/1688 від 14.04.2016

В судовому засіданні 19.04.2016 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 395287грн.20коп. боргу за товар, 54798грн.73коп. штрафної санкції, нарахованої за період з 08.12.2015 по 31.03.2016, 4742грн.95коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 08.12.2015 по 31.03.2016, та 3736грн.27коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 08.12.2015 по 31.03.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору поставки №214 від 31.07.2015 відповідно до письмових заявок відповідача №1 від 08.09.2015 та №2 від 12.11.2015 передав відповідачу папір по видатковим накладним №2240 від 08.09.2015 на суму 395287грн.20коп., №3040 від 17.11.2015 на суму 387964грн.80коп. та №3190 від 30.11.2015 на суму 7322грн.40коп. Відповідач, за твердженням позивача, належним чином взяті на себе за договором зобовязання не виконав та розрахувався лише за товар, переданий по видатковій накладній №2240 від 08.09.2015, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 395287грн.20коп.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти отримання від позивача на підставі договору поставки №214 від 31.07.2015 відповідно до письмових заявок відповідача №1 від 08.09.2015 та №2 від 12.11.2015 товару по видатковим накладним №2240 від 08.09.2015 на суму 395287грн.20коп., №3040 від 17.11.2015 на суму 387964грн.80коп. та №3190 від 30.11.2015 на суму 7322грн.40коп., та підтвердив наявність боргу у заявленій до стягнення сумі.

В судовому засіданні, яке відбулось 19.04.2016, прийняли участь представники сторін.

Клопотання сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

31 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМАТОМ» (позивач у справі, постачальник за договором) та Публічним акціонерним товариством «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки №214 (далі за текстом рішення договір поставки), за умовами якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупцеві продукцію (товар) згідно зі специфікацією (додаток №1), а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.1.1. договору поставки найменування згідно з класифікатором, асортимент, обсяг (кількість), країна-виробник, ціна, технічні та інші вимоги до товару визначаються у специфікації до даного договору.

До матеріалів справи надано підписану сторонами та скріплену їх печатками специфікацію №1, яка є додатком №1 до договору поставки, в якій сторони узгодили предмет договору поставки та визначили найменування товару папір А-4 (80г/м2), країна-виробник Фінляндія, од. вим. пач., к-ть 9450, ціна без ПДВ, грн. 76,25, сума без ПДВ, грн. 720562,50; найменування товару папір А-3 (80г/м2), країна-виробник Фінляндія, од.вим. пач., к-ть 350, ціна без ПДВ, грн. 152,55, сума без ПДВ, грн. 53392,50. Загальна сума з ПДВ 928746грн.

Відповідно до п.4.1. договору поставки, в редакції додаткової угоди №1 від 31.07.2015, розрахунки між покупцем та постачальником за даним договором здійснюються у наступному порядку: покупець здійснює розрахунок за одержану в повному обсязі заявлену партію товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з дати поставки заявленої партії товару. Порядок розрахунків може бути змінений за згодою сторін.

В розділі 5 договору поставки сторони узгодили строки і порядок поставки товару та домовились, що поставка здійснюється одноразово або партіями на підставі письмової заявки покупця (допускається передача заявки факсом або електронною поштою), постачальник письмово підтверджує одержану заявку (п.5.1.). Строк поставки товару становить 30 (тридцять) календарних днів з моменту підтвердження постачальником заявки покупця. Постачальник має право дострокової поставки товару (п.5.2.). Поставка здійснюється на умовах доставки товару покупцю згідно з базисом поставки DDP склад покупця за адресою, яка зазначається у специфікації або заявці покупця.

Як вбачається із специфікації №1 від 31.07.2015 сторони узгодили, що поставка здійснюється на умовах доставки товару покупцю згідно з базисом поставки DDP склад покупця за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд. 20, Центральний склад ПАТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО».

Згідно із п.6.1. договору поставки товар вважається прийнятим покупцем від постачальника після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Кількість та якість товару, що постачається, перевіряється покупцем при прийманні товару у місці доставки.

Відповідно до п.5.6. договору поставки зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження покупця. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту оплати та прийняття поставленого товару.

Згідно із п.11.1. договору поставки цей договір є укладеним з моменту підписання та діє до 31.12.2015 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору поставки №214 від 31.07.2015, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами договору свідчить про те, що цей договір є укладеним, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір №214 від 31.07.2015 є обовязковим для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору №214 від 31.07.2015, свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору №214 від 31.07.2015 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання умов договору поставки на підставі заявок відповідача №1 від 08.09.2015 та №2 від 12.11.2015 позивачем поставлено відповідачу папір по видатковим накладним №2240 від 08.09.2015 на суму 395287грн.20коп., №3040 від 17.11.2015 на суму 387964грн.80коп. та №3190 від 30.11.2015 на суму 7322грн.40коп.

Про отримання відповідачем товару свідчать відбиток печатки відповідача та підпис представника відповідача на вищевказаних накладних, повноваження якого на отримання цінностей від позивача для відповідача підтверджуються довіреностями №375 від 08.09.2015, №508 від 17.11.2015 та №537 від 30.11.2015.

В ході судового розгляду даної справи відповідачем не заперечувався факт отримання ним від позивача товару на підставі договору поставки №214 від 31.07.2015 по видатковим накладним, покладеним в основу позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобовязання.

За повідомленням позивача відповідач розрахувався за товар, переданий по видатковій накладній №2240 від 08.09.2015.

Факт оплати відповідачем товару, замовленого ним за заявкою №1 від 08.09.2015 та переданого йому позивачем по видатковій накладній №2240 від 08.09.2015, підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (а.с.25).

Отже, як свідчать матеріали справи,заявлений до стягнення борг фактично виник стосовно поставки товару, переданого відповідачу по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом вище, відповідно до п.4.1. договору поставки, в редакції укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 31.07.2015 до договору поставки, відповідач мав розрахуватись за одержану в повному обсязі заявлену партію товару протягом 5 банківських днів з дати поставки заявленої партії товару.

Інших правочинів, якими б вносилися зміни до договору поставки в частині строків оплати товару, сторонами в ході розгляду справи не надано, а тому визначаючи строк оплати товару суд виходить із умов п.4.1. договору поставки, в редакції додаткової угоди №1 від 31.07.2015.

Як вбачається з матеріалів справи замовлений відповідачем за заявкою №2 від 12.11.2015 товар, переданий відповідачу двома партіями по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015.

Отже відповідачем одержано замовлену за заявкою №2 від 12.11.2015 партію товару в повному обсязі саме 30.11.2015, а тому суд доходить висновку, що оплатити дану партію товару відповідач мав до 07 грудня 2015 року включно.

За повідомленням позивача відповідач отриманий товар не оплатив, внаслідок чого за ним станом на день звернення до суду з даним позовом рахується заборгованість у розмірі 395287грн.20коп., яку він і просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк оплати вартості товару сплив, тому суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару, в звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за товар становить 395287грн.20коп.

Відповідач доказів оплати отриманого від позивача по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015 товару не надав, проти наявності боргу в заявленому до стягнення розмірі не заперечував.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі договору поставки №214 від 31.07.2015 по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 395287грн.20коп. боргу.

Відповідно до п.8.4. договору поставки в випадку прострочення оплати товару, постачальник може вимагати від покупця сплати на користь постачальника штрафної санкції в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 54798грн.73коп. штрафної санкції, нарахованої за період з 08.12.2015 по 31.03.2016.

Як вбачається із розрахунку ціни позову (а.с.27-28) вказана штрафна санкція розрахована позивачем за кожен день прострочення виконання зобовязання із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення та за прострочення оплати товару, отриманого відповідачем по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015.

В судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що за своєю правовою природою встановлена в п.8.4. договору поставки штрафна санкція є пенею.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у нарахувані неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перевірку правильності обчислення пені, судом встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи, здійснений з урахуванням умов договору та облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який нараховано пеню, і є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті отриманого від позивача товару, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 54798грн.73коп. штрафної санкції у вигляді пені є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказану норму закону, оскільки інший розмір процентів сторони не встановили в договорі, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення оплати товару, отриманого відповідачем по видатковим накладним №3040 від 17.11.2015 та №3190 від 30.11.2015, 3736грн.27коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 08.12.2015 по 31.03.2016 та 4742грн.95коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 08.12.2015 по 31.03.2016.

В ході перевірки правильності обчислення позивачем трьох процентів річних судом встановлено, що розрахунок здійснений з урахуванням фактичних обставин справи та є арифметично вірним.

В ході перевірки правильності обчислення інфляційної складової боргу судом встановлено, що нарахування втрат від інфляції здійснено позивачем із застосуванням індексу інфляції за грудень місць 2015 року, тобто з місяця, в якому виникла заборгованість.

Разом з тим, як зазначено в підп.3.2. п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Виходячи із суми інфляційних нарахувань, яка заявлена позивачем до стягнення, та суми інфляційної складової, яка неправомірно нарахована позивачем за грудень місяць 2015 року, суд приходить до висновку, що сума інфляційних нарахувань, що належить стягнути з відповідача, становить 1975грн,94коп.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання підтверджується матеріалами справи, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних задовольняється судом в повному обсязі, а вимога про стягнення інфляційних нарахувань задовольняється судом частково за період з січня по лютий 2016 року у сумі 1975грн.94коп.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 395287грн.20коп. боргу за товар, 54798грн.73коп. штрафної санкції, 3736грн.27коп. трьох процентів річних та 1975грн.94коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення №325 від 31.03.2016 за подання даного позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 6878грн.48коп., що становить 1,5% ціни позову, як передбачено Законом України «Про судовий збір».

У звязку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 6836грн.98коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (41грн.50коп.) судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000 (ідентифікаційний код 22815333) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМАТОМ», вул. Госпітальна, 12-Д, м. Київ, 01601 (ідентифікаційний код 24932636) 395287грн.20коп. боргу за товар, 54798грн.73коп. штрафної санкції, 3736грн.27коп. трьох процентів річних, 1975грн.94коп. інфляційних нарахувань та 6836грн.98коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 22 квітня 2016 року.

Суддя Т.Г.Оленич