КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. справа№ 910/24352/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явились

відповідача - Матійко Д.В.

третьої особи - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл»

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р.

у справі № 910/24352/15 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

третя особа ОСОБА_3

про визнання недійсним договору поруки

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору поруки від 07.12.2007 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 р. у справі № 910/24352/15 було залучено до участі у справі ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/24352/15 від 20.10.2015 р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/24352/15 від 20.10.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокіл» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що договір поруки від 07.12.2007 р. є таким, що укладений внаслідок помилки позивача щодо реальної можливості позичальника виконати зобов'язання за кредитним договором та повернути отримані кредитні кошти, що є підставою для визнання такого договору поруки недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/24352/15, а розгляд справи призначено на 22.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. було відкладено розгляд справи до 07.04.2016 р.

В засідання суду, призначене на 07.04.2016 р., представники позивача та третьої особи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

07.12.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_3 (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 0073/07/6.10-Z (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 70 000,00 доларів США.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 06 грудня 2017 року.

За користування коштами встановлюється плата в розмірі 13,0 процентів річних (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 584,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок.

Відповідно до п. 5.4 кредитного договору зобов'язання по цьому договору можуть бути виконані третьою особою, в тому числі, поручителем, правонаступником без попередньої згоди позичальника.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 7.3 кредитного договору).

30.09.2011 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 0073/07/6.10-Z від 07.12.2007 р., відповідно до умов якого якого було проведено конвертацію валюти кредиту та переведено кредит в гривні в розмірі 452 004,96 грн; змінено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 14,0% та продовжено строк дії кредитного договору до 06 грудня 2032 року.

07.12.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (далі - поручитель) та Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - кредитор) було укладено договір поруки (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 0073/07/6.10-Z від 07.12.2007 р. у повному обсязі, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредиторові кредитні кошти і розмірі 70 000,00 дол США, з кінцевим терміном повернення 06 грудня 2017 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 13 процентів річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 1.2 договору поруки вказані зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених договором не потребують.

Як передбачено п. 2.1 договору поруки поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном.

За умовами п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та цьому договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до п. п. 3.3, 3.4 договору поруки кредитний договір є невід'ємною частиною даного договору. При внесенні змін у кредитний договір і його пролонгації, обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя.

Порука припиняється: з припиненням зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 4.1 договору поруки).

30.09.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» та Акціонерним комерційним банком «Форум» було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки від 07.12.2007 р., відповідно до умов якого сторони домовились викласти п. 1.1 договору поруки від 07.12.2007 р. в наступній редакції: «Поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 0073/07/6.10-Z від 07.12.2007 р. та всіма додатковими договорами (угодами) до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому між кредитором та боржником в повному обсязі, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредиторові кредитні кошти в розмірі 452 004, 96 грн з кінцевим терміном повернення 06.12.2032 р., сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 14 % процентів річних і можливі неустойки в розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором. Інші умови договору поруки залишаються без змін. Сторони підтверджують по ним свої зобов'язання».

17.04.2014 р. від відповідача на адресу ОСОБА_3 надійшов лист № 498/2400 з вимогою у 30-ти денний строк виконати зобов'язання за кредитним договором щодо дострокового повернення кредитних коштів у сумі 501 509,77 грн.

Також, 17.04.2014 р. від відповідача на адресу ТОВ «Сокіл» надійшов лист, відповідно до якого позивача було повідомлено, що ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором і ТОВ «Сокіл» несе солідарні зобов'язання разом із боржником відповідно до умов укладеного договору поруки.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає договір поруки укладений ним внаслідок помилки, оскільки останній не знав що ОСОБА_3 на час укладення кредитного договору не мав майна та грошових вкладів, якими б гарантував повернення отриманого кредиту, а тому договір поруки підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язані може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

В силу вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту положень статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника, тобто зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Він лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 14.08.2012 р. у справі № 3-35гс12.

Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпеченою порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як передбачено п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Як було встановлено вище, внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 було отримано вимогу ПАТ «Банк Форум» № 498/2400 від 17.04.2014 р. про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 501 509,77 грн та застереження про звернення стягнення на заставлене за договором застави (іпотеки) від 07.12.2007 р. майно у випадку непогашення наведеної заборгованості.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Встановлено, що при укладенні та підписанні договору поруки від 07.12.2007 р. позивач був ознайомлений з умовами даного правочину та погодився з ними, підписавши цей договір.

Згідно з п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Крім того, відповідно до узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 р. воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Не має правового значення помилка, допущена при розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. При цьому помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Встановлено, що договір поруки від 07.12. 2007 р. укладений в порядку та на умовах, визначених законом, при цьому належні та допустимі докази на підтвердження обставини того, що він укладений внаслідок помилки позивача та помилкового уявлення позивачем про обставини, які могли перешкодити вчиненню договору поруки, передбачені статтею 229 Цивільного кодексу України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що положення договору поруки 07.12.2011 р. відповідають положенням чинного законодавства, судова колегія вважає позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що договір поруки укладений внаслідок помилки, оскільки ТОВ «Сокіл» не було відомо на час укладення договору про гарантії повернення кредитних коштів позичальником, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, відповідно до п. 3.3 договору поруки кредитний договір є невід'ємною частиною вказаного договору.

Також 30.09.2011 р. між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки щодо зміни умов останнього, зокрема, в частині зазначення умов забезпеченого кредитного договору.

Отже позивач був обізнаний про фінансовий стан боржника та не був позбавлений права пересвідчить у виконанні ОСОБА_3 зобов'язання щодо забезпечення повернення кредиту, строк виконання якого настав.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р. у справі № 910/24352/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/24352/15 повернути до Господарського суду м. Києва

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко