ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

8

11.04.16р. Справа № 904/1168/16

За позовом Дочірнього підприємства Логістична компанія "Ексім-Юніверс", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Нововолинськ , Волинська область

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про стягнення 54 296,40 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Пугач А.В., довіреність № 0810/15 від 08.10.2015 року, адвокат;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство Логістична компанія "Ексім-Юніверс" звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основного боргу у сумі 53101,97 грн., інфляційних втрат у сумі 849,63 грн., 3% річних у сумі 344,80 грн., а також про солідарне стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 200,00 грн. Судовий збір у сумі 1378,00 грн. позивач просить покласти на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору транспортного експедирування №28/08-Н від 28.08.2014 року в частині оплати наданих йому послуг з перевезення вантажу на суму 53 101,97 грн., на яку позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 849,63 грн. за період з грудня 2015 року по січень 2016 року, а також 3% річних у сумі 344,80 грн. за період з 07.12.2015 року по 23.02.2016 року.

Вимога про солідарне стягнення з відповідачів 200,00 грн. вмотивована частковою відповідальністю поручителя - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно з договором поруки № 21/10/14 від 21.10.2014 року, укладеним між ним та позивачем у справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Відповідачі відзиву на позов не надали, правом на участь у розгляді справи не скористалися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресами, вказаними у позові, які збігаються з місцезнаходженням відповідачів, зазначеним у Спеціальних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.02.2016 року (а.с. 53 - 55 том 1).

Надіслані на адресу відповідачів судові ухвали з відомостями про час та місце розгляду справи були отримані їхніми представниками, про що свідчать відповідні підписи на поштових рекомендованих повідомленнях, що наявні у матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 29.02.2016 року з призначенням судового засідання на 23.03.2016 року, після чого розгляд справи відкладався на 11.04.2016 року.

У судовому засіданні 11.04.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року між Дочірнім підприємством Логістичною компанією "Ексім-Юніверс" (далі - Експедитор, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Замовник, Відповідач-1) був укладений договір № 28/08-Н транспортного експедирування (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору експедитор від свого імені, за плату та за рахунок Замовника зобов'язаний організувати перевезення (доставку) вантажу замовника автомобільним та/або будь-яким іншим видом транспорту як у міжнародному, так і у міжміському сполученні на території України (надалі - Послуга), а замовник зобов'язаний оплатити такі послуги відповідно до умов цього договору.

Умови виконання кожного конкретного перевезення вантажу, крім тих, що наведені у цьому договорі, визначаються заявкою замовника. Усі заявки, складені відповідно до умов цього договору, є невід'ємними його частинами (пункт 1.2 договору).

Пунктом 1.4 договору сторони передбачили, що на підтвердження наданих послуг сторони підписують акт виконаних робіт, який складається у двох примірниках та підписується повноважними представниками сторін.

Згідно з пунктом 2.3 договору заявка надається експедитору за допомогою засобів факсимільного чи електронного зв'язку, з печаткою та підписом уповноваженої особи замовника. Підтвердженням про прийняття виконання заявки експедитором є печатка експедитора та підпис уповноваженої особи експедитора.

Вантаж вважається таким, що переданий вантажоотримувачу, а перевезення таким, що здійснене, з моменту підписання повноважним представником вантажоотримувача товаросупровідних документів. Для встановлення своєчасної та несвоєчасної доставки вантажу до місця призначення (доставки) представник вантажоотримувача під час підписання товаросупровідних документів вказує в них дату та час отримання вантажу (пункт 2.6 договору).

За змістом пунктів 6.1, 6.4 договору вартість послуг кожного окремого перевезення включає в себе транспортні послуги та винагороду експедитора, яка визначається в заявці та інші додаткові витрати, які виникли у експедитора в результаті організації та виконання перевезення вантажу, а також штрафи та збитки відповідно до умов договору.

Остаточний розрахунок за послуги транспортного експедирування у визначених договором строк та розмірі замовник здійснює на підставі рахунка-фактури експедитора та акта виконаних робіт (наданих послуг). Підставою для виставлення рахунка-фактури та акта виконаних робіт є дані CMR та/або ТТН з печатками та підписами замовника чи/або вантажовідправника/вантажоодержувача.

Згідно з пунктами 9.1, 9.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року. Якщо за 30 календарних днів жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір, то він вважається автоматично пролонгованим на весь наступний рік на тих самих умовах.

Пунктом 11.3 також встановлено, що документи, які відправляються за допомогою факсимільного зв'язку однією із сторін іншій стороні, мають бути замінені на оригінали шляхом надсилання поштою чи вручення представникам сторін. До отримання оригіналів документів їх копії мають повну юридичну силу, погоджують права та обов'язки сторін, можуть бути надані в судові інстанції як докази.

За заявкою № 28-Н від 28.08.2014 року до договору позивач та відповідач-1 погодили:

маршрут: Горі (Грузія) - Дербент (Дагестан) - Ростов-на-Дону (Росія);

вантаж: кизил у ящиках на палетах;

дата і час завантаження: 28.08.2014 року до 18:00 год.;

місце завантаження: Горі (Грузія);

розмитнення і розвантаження: Дербент, Ростов-на-Дону згідно з CMR;

строк доставки вантажу: 05.09.2014 року;

сума фрахту і умови оплати: у день розвантаження згідно з цією заявкою; транспортні послуги - 53 101,97 грн. з ПДВ;

автомобіль: DAF АЕ 7508 HB/АЕ ХО;

додаткові умови: сторони визнають юридичну силу факсимільної та/або електронної (переданої по e-mail) копії заявки (а.с. 25 том 1).

За статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

На виконання умов договору позивач забезпечив відповідачеві здійснення міжнародного автомобільного перевезення.

Так, виконання перевезення вантажу - кизилу свіжого 19500 кг урожаю 2014 року за вказаною заявкою та за маршрутом: Горі (Грузія), вантажовідправник - ТОВ "KOROLE FRUKT Georgia", дата завантаження - 29.08.2014 року з отриманням вантажу 02.09.2014 року вантажоодержувачем - ТОВ "Мирала", с. Джулі, Республіка Дагестан, Російська Федерація, підтверджується відповідним записом та печаткою вантажоодержувача на товарно-транспортній накладній СМR № 341275, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні 11.04.2016 року.

На оплату наданих послуг з перевезення позивачем був виставлений рахунок-фактура № 1787 від 10.09.2014 року на суму 53101,97 грн., який разом із складеним актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 1787 від 10.09.2014 року, CMR та іншими документами на підтвердження надання послуг за договором було надіслано 13.11.2015 року на адресу відповідача-1 листом з описом вкладення. Відповідно до рекомендованих повідомлень поштове відправлення отримано 17.11.2015 року (а.с. 13 - 15 том 1).

На час звернення позивача до суду відповідач-1 оплату за надані послуги не здійснив, що і є причиною виникнення спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 6.5 договору рахунок-фактуру замовник повинен оплатити протягом 14-ти робочих днів після його одержання за умови виконання пункту 6.4 договору (якщо інше не передбачено заявкою) шляхом перерахування належної до сплати суми на поточний рахунок експедитора.

Заявкою № 28-Р від 28.08.2014 року, оформленою сторонами договору, передбачено оплату суми фрахту - 53 101,97 грн. з ПДВ у день розвантаження, яке відповідно до CMR №341275 мало місце 02.09.2014 року.

При цьому отримання відповідачем-1 рахунку-фактури для оплати заявкою не передбачено. Платіжні реквізити експедитора-позивача зазначені в укладеному ним з відповідачем-1 договорі № 28/08-Н від 28.08.2014 року.

В силу приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього Кодексу. Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 908/3165/15 та Верховного суду України у справі № 37/405.

Отже, строк оплати є таким що настав.

Доказів оплати за надані послуги відповідач-1 суду не надав, хоча з огляду на свої процесуальні повноваження, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

Визначаючи строк виконання відповідачем-1 зобов'язань за договором, позивач керується пунктом 6.4 договору без врахування пункту 6.5 договору, а тому початком прострочки виконання відповідачем-1 грошового зобов'язання з оплати за надані послуги вважає 07.12.2015 року, що є його правом, яке суд має враховувати з огляду на межі позовних вимог, передбачені статтею 83 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 основного боргу у сумі 53 101,97 грн. є законними і обгрунтованими.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача-1 інфляційні втрати у загальній сумі 849,63 грн. розраховані за загальний період з грудня 2015 року по січень 2016 року.

Перевіркою здійсненого розрахунку порушень не встановлено.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у загальній сумі 344,80 грн. розраховані за загальний період з 07.12.2015 року по 23.02.2016 року.

За результатом перевірки встановлено, що за цей період 3% річних із вказаної суми заборгованості фактично будуть складати 344,16 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають зменшенню.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 54295,76 грн., з яких: 53 101,97 грн. - основний борг, 849,63 грн. - інфляційні втрати, 344,16 грн. - 3% річних.

21.10.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Поручитель, Відповідач-2) та Дочірнім підприємством Логістична компанія "Ексім-Юніверс" (далі - Кредитор) був укладений договір поруки № 21/10/14 (далі - Договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Боржник, Відповідач-1) щодо зобов'язань згідно договору, укладеного між кредитором та боржником (далі - Основний договір).

Згідно з пунктом 2.1 договору поруки під основним договором розуміється договір №28/08-Н від 28.08.2014 року, укладений між кредитором (в основному договорі - Експедитор) та боржником (в основному договорі - Замовник).

Передбачений цим договором обов'язок поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми 200 (двісті) грн. (пункт 3.1 договору поруки).

Поручитель не відповідає за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання за основним договором (пункт 3.2 договору поруки).

Відповідно до пункту 6.1 договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 року.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі (підпункт 6.2.3 договору поруки).

Згідно з частинами першою та другою статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

За частиною першою статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною першою статті 543 цього Кодексу встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (частина четверта статті 559 Цивільного кодексу України).

Отже, договір поруки припинив свою дію 31.12.2014 року.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 200,00 грн. задоволенню не підлягають.

За змістом статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у сумі 1377,98 грн. покладається на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (45400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства Логістичної компанії "Ексім-Юніверс" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 227, ідентифікаційний код 37006034) основний борг у сумі 53 101,97 грн., інфляційні втрати у сумі 849,63 грн., 3% річних у сумі 344,16 грн., судовий збір у сумі 1377,98 грн.

У решті позову до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

У позові до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про солідарне стягнення 200,00 грн. відмовити повністю.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2016 року.

Суддя І.І. Колісник