ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Справа № 911/4390/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів: Ковтонюк Л.В., Чернова Є.В., Корнілової Ж.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Планта Груп"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.02.2016
у справі № 911/4390/15господарського суду Київської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Планта Груп"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус"
простягнення 49 961,46 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.12.2015 (суддя Третьякова О.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.02.2016 (колегія у складі суддів: Смірнової Л.Г., Руденко М.А,, Кропивної Л.В.) рішення господарського суду Київської області від 15.12.2015 залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016, товариство з обмеженою відповідальністю "Планта Груп" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скачувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 та рішення господарського суду Київської області від 15.12.2015 як такі, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року товариства з обмеженою відповідальністю "Планта Груп" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.12.2015) про стягнення 54 800,10 грн. вартості неповернутого зі зберігання майна, 9 928,94 грн. пені.

В обґрунтування вимог позивач послався на те, що ним відповідно до умов укладеного 01.04.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Планта Груп" поклажодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Агробонус" як зберігачем договору відповідального зберігання № 1-05-028 було передано 30 літрів Альбіту, вартістю 975,47 грн. за 1 л на загальну суму 29 264,10 грн. (наявність зазначеного товару у зберігача підтверджено звітом про рух та звірку залишків товару, відповідно до якого станом на 31.10.2014 на складах відповідача знаходиться 30 літрів Альбіту та довідкою з бухгалтерії відповідача про вартість товару та стан розрахунків від 21.08.2015), позивачем було направлено відповідачу лист № 49 від 22.12.2014 з вимогою про повернення вказаного товару, який знаходиться на зберіганні у м. Луганськ, протягом трьох днів з моменту одержання цього повідомлення, а у разі неможливості повернення товару у повному обсязі сплатити його вартість (який було одержано відповідачем 31.01.2015). Посилаючись на те, що відповідач в порушення умов пункту 4.3 вказаного вище договору (щодо повернення товару не пізніше трьох календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення позивача) не виконав, на дату звернення з позовом товар не повернув, тому є таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань, починаючи з 17.01.2015, позивач просив стягнути вартість неповернутого зі зберігання майна 54 800,10 грн., а також нараховану на підставі п.6.5 договору за порушення зберігачем термінів повернення товару із зберігання суму пені в розмірі 9 928,94 грн.

Місцевий господарський суд в рішенні від 15.12.2015 вказав про те, що:

"у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що продукція дійсно знаходиться на складі останнього і може бути повернутою в будь-який момент, адже відповідач не чинить перешкод у її отриманні, однак з моменту звернення з письмовим повідомленням позивач жодних спроб щодо вивезення продукції не здійснював, а заявлені позовні вимоги суперечать п.4.3 договору оскільки вивезення продукції є зобов'язанням позивача.

В ході розгляду справи, відповідач повідомляв в судових засіданнях, а також на юридичну та поштові адресу направив позивачу листи з зазначенням адреси та режиму роботи складу, що підтверджується доданими до матеріалів справи фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта" № 331 від 13.11.2015 та № 340 від 13.11.2015 з відповідними описами вкладення поштового відправлення у цінний лист."

З огляду на викладене, місцевий господарський суд відмовив в задоволенні як вимоги позивача про стягнення з відповідача суми вартості товару у зв'язку з його неповерненням, так і вимоги про стягнення пені.

З цими висновками погодився й Київський апеляційний господарський суд.

Вищий господарський суд України з такими висновками не погоджується.

Предметом позову є стягнення вартості товару, що було передано позивачем на зберігання відповідачу згідно договору відповідального зберігання № 1-05-028 від 01.04.2014.

У позовній заяві та у письмових поясненнях товариство з обмеженою відповідальністю "Планта Груп" вказувало про те, що жодного повідомлення на адресу позивача від відповідача після отримання ним листа позивача від 25.12.2014 - 13.01.2015 (щодо повернення товару, який знаходиться на зберіганні, або у разі неможливості повернення товару сплатити його вартість протягом трьох днів з моменту одержання повідомлення) не надходило, відтак позивач, не маючи даних про конкретне місцезнаходження майна, забрати свій не міг, крім того у зв'язку з військовими подіями у Луганській області відповідач відповідно до ч. 1 ст. 945 ЦК України мав перевезти товар на територію, яка контролюється Україною, відповідно повідомити позивача про нову адресу знаходження майна, чого не зробив, внаслідок цього позивач втратив можливість повернути свій товар , оскільки Україна не може гарантувати безпеку своїм громадянам на територіях, де відбуваються військові події. Крім того, відповідно до умов договору відповідального зберігання № 1-05-028 від 01.04.2014, якщо зберігач по першій письмовій вимозі поклажодавця не зможе в повному обсязі повернути товар, то він зобов'язаний на протязі трьох банківських днів з дати отримання письмової вимоги про повернення товару перерахувати на поточний рахунок поклажодавця компенсацію (вартість залишку товару, який не може бути повернутий) за цінами не нижчими, ніж вказуються в актах прийому-передачі.

Приймаючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій всупереч вимог ст. 43 ГПК України щодо повного всебічного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не надали оцінки вказаним вище твердженням позивача, не дослідили умови укладеного між сторонами договору відповідального зберігання № 1-05-028 від 01.04.2014, зміст прав та обов'язків сторін у випадку звернення поклажодавця з вимогою повернути товар, що переданий на зберігання зберігачу, що є підставою для скасування прийнятих у справі постанови та рішення, з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Керуючись ст. ст. 1115, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Планта Груп" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 та рішення господарського суду Київської області від 15.12.2015 скасувати, справу № 911/4390/15 передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий Л.Ковтонюк

судді: Є.Чернов

Ж.Корнілова