УХВАЛА

19 квітня 2016 року Справа № 913/658/15

Провадження №6/913/658/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк,

м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кан Транс, м. Красний Луч, Луганська область

про стягнення 4 138 461 грн. 90 коп.

розгляд заяви відповідача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю Кан Транс від 11 квітня 2016 року про відстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області по справі № 913/658 /15

Суддя господарського суду Луганської області Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №1771 від 16.07.2015;

від відповідача представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: розгляд заяви відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан-Транс" б/н від 11.04.2016 про відстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області по справі № 913/658/15 на строк 2 роки, тобто до 11.04.2018.

Позивачем до суду надані заперечення на заяву від 15.04.2016, за якими, зокрема, зазначено, що відповідач припинив виконувати зобовязання за кредитним договором ще 01.07.2014, що змусило банк звернутися до суду із позовом. Навіть коли було винесено рішення у справі та відкрито 04.12.2015 року виконавче провадження, відповідач на цей час будь-яких оплат, ані в добровільному, ані в примусовому порядку не здійснив. В заяві про надання відстрочки відповідачем наведений розрахунок витрат та прибутку, але останній не запропонував банку будь-якого графіку щодо заборгованості. Також, відповідач не вживав заходів щодо врегулювання спору між сторонами. Виходячи з наведеного позивач зазначає, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором та не вбачає підстав для надання відповідачу відстрочки виконання рішення у даній справі

Відповідач не скористався правом на участь повноважного представника в судовому засіданні.

В той же час, від представника відповідача ОСОБА_2 на електронну адресу суду надійшла заява, за якою повідомлено про неможливість явки повноважного представника, оскільки останній приймає участь у іншому процесі, що повязане із кримінальної справою та просить перенести розгляд заяви іншу дату найближчу та вільну від кримінальних справ, а саме 22.04.2016 року.

З приводу заяви представника відповідача слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК заява про відстрочку або розстрочку виконання рішення розглядається у десятиденний строк та відсутність представників сторін не є перешкодою для розгляду відповідної заяви.

Так, заява про надання відстрочки у даній справі надійшла до господарського суду луганської області 11.04.2016 року і десятиденний строк для її розгляду закінчується 21.04.2016. Тобто у суду взагалі відсутні процесуальні можливості для відкладення розгляду справи на зручну або «вільну» для представника відповідача дату.

При цьому, згідно ст. 22 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися наданими їм правами, в даному випадку, саме відповідачем була подана відповідна заява, і відповідно до норм чинного законодавства саме останній повинен бути зацікавлений в тому, що б надати суду відповідні докази та обґрунтування відповідно до ст. 33 ГПК України.

Виходячи з наведеного, заяву представника відповідача про перенесення розгляду справи слід залишити без задоволення.

Також, слід зазначити, що ухвала суду від 11.04.2016 року про призначення заяви до розгляду направлялася представнику відповідача ОСОБА_2 на адресу АБ «ОСОБА_2 та партнери» , м. Харків, проспект Науки (Леніна), буд. 77, вказану на ордері серії ХВ 000034 від 11.04.2016 року. При цьому, ухвала суду була повернута органом поштового звязку з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Виходячи з цього справа розглядається за відсутністю представника позивача.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає наступне.

На цей час виконати рішення у справі не має можливості, оскільки відповідач зареєстрований у м. Красний Луч, який визнано тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів. Міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015.

ТОВ «Кан-Транс» являє собою підприємство, основним видом діяльності якого є надання послуг з перевезення пасажирів, зокрема на міжнародних лініях. Рентабельність перевезення напряму залежить від економічної та фінансової ситуації в Україні та Європі. Проведення АТО на Донбасі та криза призвела до зменшення, а потім до повного зупинення перевезення пасажирів. При цьому збільшилась вартість запчастин, ремонту, заробітної плати працівників та інші витрати.

За розрахунком відповідача, для останнього цей рік є збитковим, але прогнозований розрахунок прибутків та збитків дає можливість припустити, що після закінчення 2-х років підприємство зможе почати погашення платежів за користування кредитом.

Виходячи з наведеного, відповідач просить відстрочити виконання рішення суду у даній справі від 26.10.2015 на 2 роки, тобто до 11.04.2018 року.

Позивач заперечив проти надання відповідачу відстрочки з підстав наведених у запереченнях та вказаних вище.

Встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 2 500 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками в сумі 675 068 грн. 49 коп., 3% річних за простроченим кредитом в сумі 38 576 грн. 01 коп., 3% річних за простроченими відсотками в сумі 12 574 грн. 76 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 314 336 грн. 30 коп., інфляційні нарахування по простроченим відсоткам в сумі 262 242 грн. 54 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 73 080 грн. 00 коп.

На виконання вказаного рішення видано наказ позивачу від 13.11.2015 № 913/658/15.

Відповідач у справі просить суд надати відстрочку виконання рішення у справі строком на 2 роки, а саме до 11.04.2018.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, господарський суд на підставі ст. 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити виконання рішення.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відповідно до п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вже зазначалось вище, відповідач, в якості підстав для надання відстрочки виконання рішення, посилається на тяжкий фінансовий стан та збитковість відповідної діяльності у звязку із проведенням антитерористичної операції на відповідній території.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, вищезазначена правова норма зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

В той же час, відповідачем не надано обґрунтувань того, що відстрочку повинно бути надано саме на 2 роки, а також того, що рішення суду буде виконано саме у визначений відповідачем строк.

Зазначені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною ОСОБА_2 України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. в справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_3 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням". У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Півень проти України від 29.06.2004).

Виходячи з фактичних обставин справи та наведених вище норм, суд не погоджується з доводами відповідача та відхиляє їх, у звязку з чим заяву ТОВ «Кан-Транс» про відстрочку виконання рішення суду слід залишити без задоволення та у наданні відстрочки виконання рішення відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан-Транс" від 11.04.2016 про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області у справі № 913/658/15 від 26.10.2015 залишити без задоволення, у наданні відстрочки виконання рішення відмовити.

Суддя Т.А. Василенко