ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016 р. Справа №917/214/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-заготівельної фірми "Зоря Дніпропетровська"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 47287 грн. 28 коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники в судовому засіданні 14.04.2016р.:

від позивача: Федорова А.Б., Коваль В.Г.

від відповідача: ОСОБА_4

Представники в судовому засіданні 15.04.2016р.:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_4

Рішення прийняте після перерви, оголошеної в засіданні суду 14.04.2016р. до 15.04.2016р. до 11 год. 00 хв.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 47287 грн. 28 коп. в т.ч. 21406 грн. 26 коп. основного боргу, 1939 грн. 70 коп. штрафу, 20173 грн. 72 коп. інфляційних 3767 грн. 60 коп. пені.

Відповідач позов не визнав посилаючись на необґрунтованість вимог та заявив про застосування позовної давності.

Позивач просить поновити позовну давність посилаючись на її пропуск в результаті телефонних переговорів з відповідачем щодо сплати боргу. (т.1 а.с. 165-166).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 01 березня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-заготівельна фірма "Зоря Дніпропетровська" (постачальником) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір поставки №0000030, згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця конкретний товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору; що згідно пункту 4.1 договору розрахунки за кожну партію проводяться протягом семи календарних днів.

Позивач вказує, що пунктом 2.1. договору визначено, що поставка товару покупцю здійснюється за замовленням покупця і що на виконання умов договору поставки від 01.03.2010р. №0000030 ТОВ ВЗФ "Зоря Дніпропетровська" на підставі замовлення покупця, як встановлено п. 2.1. договору, поставило ФОП ОСОБА_1 м'ясних та ковбасних виробів за період з 01.03.2010р. по 05.04.2010р. на суму 38410 грн. 89 коп., а саме по: видатковій накладній від 01.03.2010р. №PH-110 на суму 3 864,67 грн.; видатковій накладній від 04.03.2010р. №РН-114 на суму 2 841,98 грн.; видатковій накладній від 08.03.2010р. №РН-116 на суму 4 412,94 грн.; видатковій накладній від 11.03.2010р. №РН-119 на суму 1 622,70 грн.; видатковій накладній від 15.03.2010р. №РН-131 на суму 4 822,86 грн.; видатковій накладній від 18.03.2010р. №РН-137 на суму З 033,10 грн.; видатковій накладній від 22.03.2010р. №РН-147 на суму 4 948,79 грн.; видатковій накладній від 25.03.2010р. №РН-154 на суму 1 654,64 грн.; видатковій накладній від 29.03.2010р. №РН-160 на суму 4 483,04 грн.; видатковій накладній від 01.04.2010р. №РН-167 на суму 3 899,58 грн.; видатковій накладній від 05.04.2010р. №РН-174 на суму 2 826,59 грн.

Позивач також зазначає, що відповідачем отриманий товар оплачений частково, в сумі 17004 грн. 63 коп., і заборгованість складає 21406 грн. 26 коп.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії договору поставки товару №00000030 від 01.03.2010р. (далі - договір) (т.1 а.с. 95) позивач (постачальник) зобов'язався поставляти і передавати у власність покупцю певний товар, а покупець (відповідач) зобов'язався приймати цей товар і вчасно здійснювати оплату. Поставка товару покупцю здійснюється по замовленню покупця (пункти 1.1, 2.1 договору). Згідно пункту 4.1 договору розрахунки за кожну партію проводяться протягом семи календарних днів.

Докази наявності передбачених пунктом 2.1. договору замовлень покупця позивачем не надані.

Зазначені у позовній заяві видаткові накладні сторонами не надані.

Акт звірки розрахунків за договором №0000030 від 01.03.2010р., виходячи з наданої позивачем копії (т.1 а.с. 99), не підписаний відповідачем.

Надані позивачем копії податкових накладних (т.1 а.с. 137-143, т.2 а.с. 49-52) не містять відміток покупця (відповідача) про отримання товару, отже не є доказом отримання товару відповідачем від позивача.

Позивачем також не вказані і не надані докази видачі (надіслання чи вручення) відповідачу цих податкових накладних.

Крім того, у наданих позивачем копіях податкових накладних зазначений договір №ДГ-014, тоді як у позовній заяві позивач посилається на договір №0000030.

Позивач посилається на технічну помилку в податкових накладних щодо номеру договору (т.1 а.с.164) разом з тим, доказів того що помилка у податкових накладних допущена саме в частині номеру договору, а не, скажімо, в назві покупця, позивач не навів та не надав.

Судом було задоволено клопотання позивача про витребування від Державної податкової інспекції у м.Полтаві інформації та доказів щодо декларування відповідачем податкового кредиту за податковими накладними, копії яких надані позивачем суду.

Згідно відповіді Державної податкової інспекції у м.Полтаві відповідач не включав до податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним позивача.

Виходячи з викладеного посилання позивача на складання ним податкових накладних та декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість не може бути враховане, оскільки з таких дій позивача у відповідача не виникає зобов'язань зі сплати позивачу грошових коштів.

Посилання позивача на підписання відповідачем картки рахунку 361 позивача (копія картки - т.1 а.с. 96-98) також не може бути враховане, оскільки: чинним законодавством не передбачено підписання іншими особами карток рахунків (документів бухобліку) позивача і, відповідно, не визначено що саме засвідчує такий підпис. В картці-рахунку не вказано, що саме засвідчує підпис відповідача (факт ознайомлення відповідача з карткою рахунку, правильність ведення бухобліку позивачем, отримання даної картки відповідачем, чи інше). Крім того, дана картка-рахунку складена щодо договору від 11.03.2010р., тоді як в обґрунтування позову позивач у позовній заяві посилається на порушення відповідачем умов договору від 01.03.2010р.

Зазначені у позовній заяві видаткові накладні суду не надані, отже посилання позивача на отримання товару відповідачем по вказаним видатковим накладним документально не підтверджено, а тому не може бути враховане.

Таким чином, позивач не надав доказів поставки відповідачу товару, вартість якого стягується за даним позовом.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) обов'язок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Позивач не довів факт поставки відповідачу товару, вартість якого стягується за даним позовом, і, відповідно, не довів виникнення у відповідача зобов'язання з оплати такого товару та порушення таких зобов'язань відповідачем, не довів наявність стягуваного за позовом боргу, в зв'язку з чим вимога про стягнення боргу необґрунтована і задоволенню не підлягає.

Вимога про стягнення штрафу, річних та інфляційних за прострочку оплати товару є похідною від вимоги про стягнення боргу, а тому також задоволенню не підлягає.

Як зазначає позивач у позовній заяві строк оплати товару, вартість якого стягується за даним позовом, сплив у період з 21.03.2010р. по 07.04.2010р. (а.с. 4, 5)

Цивільним кодексом України (далі - ЦК) визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК); до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК); зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо) (ст. 266 ЦК).

Як зазначалось вище, відповідач просить застосувати позовну давність, а позивач просить поновити позовну давність посилаючись на її пропуск в результаті телефонних переговорів з відповідачем щодо сплати боргу. (т.1 а.с. 165-166).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Поважними причинами є обставини, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав, унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

Телефонні переговори з відповідачем жодним чином не перешкоджали позивачу у поданні позову. Крім того, доказів існування вказаних позивачем обставин (телефонних переговорів та їх змісту) позивачем не вказано і не надано.

Таким чином поважні причини пропуску позовної давності відсутні.

Згідно статтей 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаних норм ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначалось вище позивач не навів та не надав доказів порушення відповідачем цивільного права чи інтересу позивача, в зв'язку з цим відсутні підстави для застосування позовної давності.

З врахуванням викладеного заява позивача про застосування позовної давності та клопотання позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

Суддя К.В. Тимошенко

Повне рішення складено 20.04.2016р.