номер провадження справи 4/12/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016 Справа № 908/469/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (юридична адреса: 49017, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 74-а, оф. 2; поштова адреса: 69093, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, (АДРЕСА_1)

про стягнення 36348, 00 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

Від позивача - Карпенко О.В., довіреність б/н від 04.01.2016 р.;

від відповідача - не з'явився.

18.02.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Дніпропетровськ з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Бердянськ, Запорізька область про стягнення 36348, 00 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 18.02.2016 р. справу № 908/469/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.02.2016 р. порушено провадження у справі № 908/469/16, справі присвоєно номер провадження 4/12/16, судове засідання призначено на 14.03.2016р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 14.03.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи № 908/469/16 відкладено на 18.04.2016р.

В судовому засіданні 18.04.2016р. справу розглянуто, прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 18.04.2016р. позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, на підставі договору б/н від 29.05.2015 р. та договору про переведення боргу б/н від 29.05.2015р., ст., ст. 208, 253 ЦК України просить позов задовольнити, стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Запорізька область, Бердянськ суму 36348, 00 грн. заборгованості.

Відповідач в жодне судове засідання не прибув, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувану ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 14.03.2016р., юридичною адресою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є: АДРЕСА_1, що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Ухвала суду від 18.02.2016 р. про порушення провадження у справі № 908/469/16, яка направлялася на зазначену адресу відповідача, повернулася на адресу господарського суду Запорізької області з відміткою відділення поштового зв'язку: "За закінченням терміну зберігання ". Ухвала суду від 14.03.2016р. про відкладення розгляду справи № 908/469/16, яка направлялася на зазначену адресу відповідача, на адресу господарського суду Запорізької області не поверталася.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/469/16.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що вся відповідальність за несвоєчасне повідомлення органів реєстрації про зміну місцезнаходження покладається на юридичну особу, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (позивачем у справі, продавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (покупцем) був укладений договір №004909 (надалі за текстом Основний Договір).

Відповідно до п.1.1. Основного договору позивач (продавець) зобов'язується передати у власність покупцю (Товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його вартість та своєчасно повернути тару у відповідності до умов Договору.

Пунктом 2.2 Основного договору сторони узгодили, що вид, асортимент, ціна та загальна вартість товару визначається в накладних, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п.4.1 Основного договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем в національній валюті шляхом оплати через касу продавця (з оформленням прибутково-касових документів) або перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаному в п. 9 договору на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Відповідно до пункту 7.1 Основного договору, він набуває законної сили з моменту його підписання сторонами та діє на протязі року від дати підписання зазначеної в договорі. У випадку якщо жодна із сторін не Договір підлягає автоматичній пролонгації на наступний календарний рік у випадку, якщо жодна із сторін не заявила про припинення договору до закінчення строку договору, строк дії договору автоматично продовжується до кінця поточного календарного року.

На виконання умов Основного договору, позивач поставив ОСОБА_4 товар передбачений умовами договору, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме:

- товарно-транспортною накладною ДЗП-282929 від 20.02.2015р. на суму 23688,26 грн.,

-товарно-транспортною накладною ДЗП-283866 від 20.02.2015 р. на суму 23095,15 грн.,

а всього на загальну суму 46 783,41 грн.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання за по основному Договору виконав належним чином і у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначив позивач, ОСОБА_4 була здійсненна часткова оплата за отриманий товар по вказаним вище накладним на суму 2000, 00 грн.

Крім того, ОСОБА_4 було повернено товар на загальну суму 8 435, 41 грн., що підтверджується накладними на повернення товару №ДЗП - 000821 від 20.02.2015р. на суму 4 364, 83грн. та №ДЗП - 000820 від 20.02.2015р. на суму 4070, 58 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ"Дакорт" за договором №004909 від 22.01.2015р. становить 36 348, 00 грн.

При цьому, в матеріалах справи наявний Акт звірки взаємних розрахунків, від 29.05.2015р. підписаний з боку ОСОБА_4, який скріплений підписами уповноважених осіб та їх печатками, яким сторони підтвердили факт наявності заборгованості ОСОБА_4 на користь позивача в сумі 36 348, 00 грн.

Згідно з чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст., ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

29.05.2015 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем у справі, Новим боржником), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Первісним Боржником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (позивачем у справі, Кредитором) було укладено договір про переведення боргу б/н. (Далі - Договір про переведення боргу).

Відповідно до п. 1 Договору про переведення боргу договір регулює відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із Договору поставки №004909 від 22.01.2015р., укладеного між Первісним боржником та Кредитором.

Згідно п. 2 Договору про переведення боргу Первісний боржник переводить на Нового боржника грошове зобов'язання, яке існує у Первісного боржника, перед Кредитором у розмірі 36 348, 00 грн., що підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків, підписаний між Кредитором і первісним Боржником станом на 29.05.2015р., який є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3 Договору про переведення боргу сторони узгодили, що Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і підписуючи з свого боку цей Договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах визначених цим Договором

Відповідно до п. 5 Договору про переведення боргу новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов'язана із Основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним боржником і кредитором.

Згідно п. п. 7, 8 Договору про переведення боргу Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками сторін. Строк Договору починає свій перебіг у момент, встановлений п. 7 Договору.

Згідно зі статтею 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які, відповідно до статті 599 ЦК України припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Таким чином, переведення боргу це багатостороння угода за участю первісного боржника, нового боржника та кредитора, крім того закон вимагає обов'язкової згоди кредитора на заміну боржника. Невиконання цієї вимоги тягне за собою недійсність переведення боргу.

Як вбачається з Договору про переведення боргу б/н від 29.05.2015 р. кредитор за даним договором надав згоду на заміну Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі на підставі існуючого зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов'язання за Договором про переведення боргу б/н від 29.05.2015 р. не виконав, заборгованість в сумі 36 348, 00 грн. не сплатив.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

24.11.2015 р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №ДЗП 01/797 про сплату заборгованості в розмірі 36 348, 00 грн. за договором про переведення боргу б/н від 29.05.2015 р. Вказана претензія була направлена за належною юридичною адресою відповідача, що підтверджується фіскальним чеком від 24.11.2015р. та описом вкладення в цінний лист, який скріплений відбитком календарного штемпелю відділення зв'язку 24.11.2015р.

Відповідачем претензія залишена без відповіді та задоволення.

Як встановлено судом при розгляді справи, претензія №ДЗП 01/797 від 24.11.2015 р. про сплату заборгованості в розмірі 36 348, 00 грн., повернулась на адресу ТОВ "Дакорт" (22.01.2016р.), за закінченням терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошта» (яка залучена до матеріалів справи).

Разом з цим, відповідно до п.3 Оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013 року за №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу про виконання грошового зобов'язання (відмова від його прийняття, не з'явлення на зазначене підприємство після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Отже, неотримання Відповідачем претензії на підприємстві зв'язку не звільняє відповідача від обов'язку зі сплати 36 348, 00 грн. за договором про переведення боргу б/н від 29.05.2015 р..

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України та приписи п.3 Оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013 року за №01-06/767/2013, суд вважає строк виконання зобов'язання таким, що настав.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час вирішення справи в судовому засіданні відповідач заборгованість перед позивачем в повному обсязі не погасив.

За приписами ст. 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь в судових засіданнях не скористався, витребувані судом докази не подав.

Таким чином, враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свій обов'язок по сплаті заборгованості в сумі 36 348, 00 грн. перед ТОВ "Дакорт", враховуючи наявні правові підстави по заміні боржника у зобов'язанні, суд вважає позовні вимоги ТОВ "Дакорт" по стягненню наявної заборгованості правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 44, 49, 82-84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Дніпропетровськ, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Запорізька область, Бердянськ задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (юридична адреса: 49017, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 74-а, оф. 2; поштова адреса: 69093, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47, ) 36 348 (тридцять шість тисяч триста сорок вісім) грн. 00 коп. заборгованості та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "22" квітня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.