ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 907/579/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідач),
Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 09.02.2016
у справі№907/579/15 Господарського суду Закарпатської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС ПРОПЕРТІ"
провизнання нікчемним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 14.11.2014 року; визнання нікчемним Акта приймання - передачі від 14.11.2014 року до договору купівлі - продажу земельної ділянки; визнання права власності на земельну ділянку за публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк"
за участю представників:

позивача: Сімак Я.К. (представник за дов. від 25.02.2016 №03/2/594),

відповідача: Афанасьєва М.Д. (представник за дов. від 28.03.2016)

/в судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.04.2016/

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТОВ "Таурус проперті" про визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.11.2014 ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус проперті"; визнання нікчемним акту приймання-передачі від 14.11.2014 до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус проперті"; визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0024га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, сільрада Пилипецька, кадастровий номер :02:001:0044 за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", цільове призначення якої - землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.10.2015 у справі № 907/579/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.02.2016, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме п.3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; не застосування норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме п.2 ч.3 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; порушенням норм процесуального, а саме ст. 4-2, 4-3, 32, 43 ГПК України.

Зокрема, як зазначається скаржником:

- "звичайна ціна" на земельну ділянку повинна була визначаться станом на дату відчуження земельної ділянки за оскаржуваним договором, тобто станом на 14.11.2014;

- враховуючи положення п.3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки предметом спору є договір купівлі-продажу за яким Банком було здійснено відчуження майна, встановлення та наявність 20-ти відсоткової різниці ціни продажу від звичайної ціни, в даному випадку, Законом не вимагається;

- земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного договору, було придбано Банком за результатами прилюдних торгів єдиним лотом в складі 17 земельних ділянок аналогічними за площею, місцем розташування та цільовим призначенням за ціною 91000 грн. 00 коп., тому, як підраховано скаржником вартість однієї земельної ділянки становить 5 352, 94 грн., тому як зазначено скаржником земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного договору, було відчужено банком за ціною значно нижчою від тієї, за яку банк її придбав та відповідно облікував на балансі;

- судами безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судової оціночно-земельної експертизи;

- судами під час оцінки наявних в матеріалах справи доказах, не було приділено належної уваги обставинам, що містяться в Звіті виконаному ТОВ "Актив Експерт" спільно з ПП "ТВІ", відповідно до якого суб'єктом оціночної діяльності брався до уваги офіційний курс валюти встановлений НБУ станом на 03.11.2014, який відповідно становив 1 долар США = 12, 950746 грн., тоді коли станом на 14.11.2014 офіційний курс валюти встановлений НБУ становив 1 долар США = 15, 412417 грн.;

- враховуючи положення ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", п. 62 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" затверджених постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 ТОВ "Таурус Пропеті" не відноситься до переліки осіб, яка може бути ініціатором здійснення рецензування звіту про оцінку майна;

- при виготовленні зазначених у справі рецензій були порушені положення п.3.1. Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна…., затвердженого Наказом ФДМ України від 31.10.2011 №1585/1, оскільки рецензентом було прийнято для дослідження копії звітів про оцінку майна, а не їх оригінали чи належно засвідчені копії.

У відзиві ТОВ "Таурус Пропеті" просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2014 ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (продавець) та ТОВ "Таурус Проперті" укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с/рада Пилипецька, кадастровий номер :02:001:0044, цільове призначення якої - землі громадської забудови, для обслуговування канатно - крісельного пристрою.

Згідно п. 1.6 та 1.7 договору визначено, що нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 1 377, 12 грн. згідно з витягом № 266 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої 29.10.2014 відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області, а ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.2014 складає 3 964, 56 грн. згідно з висновком, який наданий оцінювачем - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ".

У п.2.1 договору зазначено, що за погодженням сторін, ціна продажу земельної ділянки за цим договором становить 4 250, 00 грн. без ПДВ.

Пунктами 2.2, 2.4 договору сторони встановили порядок та строк оплати за цим договором, а також те, що зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця.

14.11.2014 сторони підписали акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу земельної ділянки, яким підтверджено, що продавець передав, а покупець прийняв земельну ділянку площею 0,0024 га продану за спірним договором. Підписанням зазначеного акту сторони також підтверджують здійснення остаточного розрахунку за договором та відсутність претензій майнового характеру.

На підставі постанови правління Національного банку України №733 від 20.11.2014 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 123 про початок виведення ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" з ринку шляхом запровадження в ньому строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №35 від 17.02.2015 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" по 20.03.2015 включно та повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М. А..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 63 від 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з такої підстави (п.3), коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Зазначена уповноважена особа Фонду, здійснюючи перевірку вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку правочинів, на предмет виявлення нікчемних правочинів з підстав, визначених ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановила та вважає, що спірний договір від 14.11.2014, укладений банком та ТОВ "Таурус Проперті" є нікчемним в силу частини 3 зазначеної статті Закону, оскільки на її думку відчуження майна банком відбулося за цінами нижчими від звичайних, і оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості цього майна отриманого банком, в результаті чого банк поніс прямі збитки.

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Визначення поняття "звичайна ціна" надано в пункті 14.1.71. Податкового кодексу України, відповідно до якого, - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 "Про затвердження Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Зі змісту спірного договору вбачається, що сторонами визначено та погоджено ціну продажу земельної ділянки у сумі 4 250, 00 грн., яку продавець вважав вигідною для себе та яка є значно вищою і за нормативно-грошову оцінку цієї земельної ділянки (1377,12 грн.), визначену відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області і за ринкову її вартість (3 964, 56 грн.) визначену станом на 03.11.2014 суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ".

Судом встановлено, що укладенню спірного договору передувало визначення у порядку встановленому Законом про оцінку майна ринкової вартості спірної земельної ділянки суб'єктами оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ" - з виготовленням звіту про оцінку майна, що містить висновки про вартість майна, який підписаний оцінювачами, що безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплений підписами керівників зазначених суб'єктів оціночної діяльності.

За даними цього звіту ринкова вартість спірної земельної ділянки становить 3 964, 56 грн., що є менше, аніж вартість, за якою земельну ділянку було відчужено на користь відповідача за спірним договором.

Датою оцінки є дата, станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником (ч.5 ст. 3 Закону).

Враховуючи те, що в силу приписів ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оцінку земель" та п. 3.4 порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 2 від 09.01.2003 (у редакції чинній на дату проведення оцінки), термін чинності звіту становить один рік з дати оцінки, а звіт про оцінку, наданий відповідачем, складений на дату 03.11.2014, тому при укладенні оспорюваного договору, у сторін не було правових підстав проводити повторну грошову оцінку.

При цьому, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не прийнято посилання позивача на звіт про експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки виконаний на замовлення позивача ЗАТ "Консалтингюрсервіс" та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", яким ринкова вартість спірної земельної ділянки станом на 14.11.2014 визначена в сумі 5798, 00 грн., з огляду на здійснене у встановленому Законом про оцінку рецензування цього звіту, за результатами якого виявлено численні порушення Національного Стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", а сам звіт визначено як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним, непрофесійним та таким, що не може бути використаний.

Натомість, рецензією, здійсненою зазначеним оцінювачем ОСОБА_7, на звіт та висновок суб'єкта оціночної діяльності - ТзОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ", згідно якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.2014 становила 3 964, 56 грн., підтверджено відповідність звіту в цілому вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, із зазначенням про наявність незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, спірна земельна ділянка 25.12.2012 була придбана банком з прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна як одна із 17 земельних ділянок однаковою площею, розмірами та місцем розташування, які були реалізовані одним лотом за продажною ціною 91 000,00 грн., тобто придбання банком спірної земельної ділянки здійснено за ціною - 5 352,94 грн.

Отже, позивач не довів належними і допустимими доказами вартість, за яку банком придбано саме спірну земельну ділянку, що унеможливлює встановлення 20 % різниці між вартістю майна, отриманого банком та вартістю, за якою це майно було відчужено банком, як це передбачено ч. 3 ст. 38 Закону.

Враховуючи зазначене, колегія погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції про відмову в позові в частині визнання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки нікчемним.

Також, враховуючи положення ст.ст. 15, 16, 216 ЦК України, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої та апеляційної інстанції про відмову в позові в частині визнання нікчемним акту приймання-передачі до спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", оскільки позивач звернувся до суду за захистом права яке не є порушеним та в спосіб, що не відповідає змісту права.

Щодо клопотання позивача про призначення оціночно-земельної експертизи, то за результатами його розгляду, врахувавши положення ч. 1 ст. 41 ГПК України і постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", суд попередніх інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у його задоволенні, надавши детальне обґрунтування такій відмові.

Зважаючи на викладене, колегія не вбачає порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, котрі встановлюють правила доказування, розподілу обов'язків доказування, належності й припустимості доказів, порядку збирання і дослідження доказів, та вважає судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України та обставинам справи, отже і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 907/579/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський