РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа №910/7057/15-г

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

До Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-

дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву»

Про стягнення 51 983,10 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 - по дов. № 2 від 20.08.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення 51 983,10 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень № 900 від 01.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7057/15-г та призначено справу до розгляду на 14.04.2015.

В судовому засіданні 14.04.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.04.2015.

В судовому засіданні 21.04.2015 до матеріалів справи залучено оригінал доповнення № 1 від 01.05.2014 до договору оренди нежитлових приміщень № 900 від 01.05.2014.

Відповідачем в судовому засіданні 21.04.2015 подано клопотання про призначення у справі експертизи. Клопотання мотивовано тим, що позивачем в якості доказу було подано документ під назвою «Доповнення № 1 від 01.05.2014 до договору оренди нежитлових приміщень № 900 від 01.05.2014». зазначений документ містить характеристику об'єкту оренди (фактичне розташування, склад і вартість майна з урахуванням її індексації). Відповідач зазначає, що у нього такий документ відсутній.

В усних поясненнях представник відповідача зазначив, що «Доповнення № 1 від 01.05.2014 до договору оренди нежитлових приміщень № 900 від 01.05.2014» між сторонами не підписувалось.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі призначено судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі № 910/24609/13 було зупинено до надання висновку експерта.

На адресу суду Київський науково-дослідний інститут судових експертиз листом № 8428/15-33 від 22.02.2016 повернув матеріали справи № 910/7057/15-г разом з висновком експертів № 8428/15-33 від 22.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 поновлено провадження у справі № 910/7057/15-г та призначено до розгляду на 05.04.2016.

Від позивача 05.04.2016 на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7057/15-г від 05.04.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням сторонами вимог ухвали від 18.03.2016, розгляд справи був відкладений на 19.04.2016.

Від позивача 15.04.2016 на адресу суду надійшли письмові пояснення.

Позивач в судовому засіданні 19.04.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.04.2016 не з'явився, письмові пояснення не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 05.04.2016 свідчить про те, що представник відповідача ОСОБА_3 згідно довіреності № б/н від 25.01.2016 був присутній в цьому засіданні та повідомлений про те, що наступне судове засідання відбудеться 19.04.2016.

Більше того в матеріалах справи наявна розписка від 05.04.2016 представника позивача ОСОБА_3 про те, що останньому повідомлено судом про дату та місце проведення наступного засідання у справі № 910/7057/15-г.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 19.04.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014 між Публічним акціонерним товариством «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (орендодавець, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач) був укладений договір оренди нежитлових приміщень № 900 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування об'єкт оренди, визначений у розділі 2 даного договору, необхідний орендарю для здійснення господарської діяльності.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди є частина ліфтового холу загальною площею 5,0 кв. м., розташованого на 1-му поверсі корпусу Б орендодавця за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1.1. договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю об'єкт оренди протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання даного договору в оренду орендарю на умовах, викладених у розділі 6 договору.

Згідно з п. 6.4. договору об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до акту приймання-передачі № 1 від 01.05.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв нежиле приміщення, а саме: частину ліфтового холу загальною площею 5,0 кв. м., розташованого на 1-му поверсі корпусу прибудови орендодавця за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним належним чином виконувались умови договору щодо здійснення всіх платежів, проте починаючи з 21.02.2015 відповідачем було припинено постачання електроенергії до орендованого приміщення, тому позивач не мав змоги працювати повноцінно та надавати послуги своїм споживачам, внаслідок чого поніс збитки у вигляді неотриманої виручки. Намагання позивача врегулювати дану проблему з відповідачем виявилось неможливим.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 51 983,10 грн. у вигляді неотриманого доходу внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем договірних відносин не подано.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито неотриманим доходом саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.04.2016.

СуддяВ.В. Сівакова