ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа № Б-25/3-10-23/48

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Бонк Т.Б.

Костів Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Череватого Л.Б. №41 від 02.03.2016 року

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

від скаржника: Москва Ю.О.

від боржника: не з'явився.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Скапровська І. М.) від 04.02.2016 року у справі № Б-25/3-10-23/48 за заявою Фізично особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання банкрутом: скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на дії ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Череватого Л.Б. задоволено; зобов'язано Ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Череватому Л.Б. виплатити ПАТ КБ «Приватбанк» - 78378,31 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду Арбітражний керуючий Череватий Л.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48; скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48; постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.05.2015 року на дії Ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; судовий збір за розгляд даної справи покласти на ПАТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали, не враховано те, що кошти в сумі 47297,31 грн. було розподілено у встановленому законом порядку із дотриманням черговості, визначеної ст.49 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції 1999 року відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2014 року.

Згідно автоматизованого розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 17.03.2015 року справу за № Б-25/3-10-23/48 розподілено до розгляду судді - доповідачу Желіку М.Б., а членами колегії суддів Бонк Т.Б., Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 року поновлено Арбітражному керуючому Череватому Л.Б. строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48 та призначено до розгляду у судовому засіданні 30.03.2016 року

29.03.2016 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року у задоволенні клопотання ПАТ КБ «ПриватБанк» про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року розгляд справи відкладено на 13.04.2016 року у зв'язку з неявкою інших представників сторін та учасників провадження у справі про банкрутство.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, відтак ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48 слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом, з врахуванням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» .

Як вбачається із матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство Фізично особи-підприємця ОСОБА_3 порушене ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.02.10 в порядку ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону, що вступив дію 30.06.99 з подальшими змінами і доповненнями).

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.10 Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Череватого Л.Б.

30.04.14 відбувся аукціон з продажу майна банкрута, а саме: лот № 1 - однокімнатна квартира загальною площею - 54,5 м2, житловою - 25,2 м2 за реалізаційною ціною продажу 125568,00 гривень без врахування ПДВ, що підтверджується протокол № 48/8 про проведення аукціону від 30.04.2014 р.; лот № 2 - двохкімнатна квартира, загальною площею - 80,4 м2, житловою - 45,5 м2 за реалізаційною ціною продажу 185244,00 гривні без врахування ПДВ, що підтверджується протоколом № 49/8 про проведення аукціону від 30.04.14.

Зазначене майно перебувало у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі іпотечного договору від 14.02.07, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс Н.Р. 14.02.07 та зареєстрованого в реєстрі за номером Д0074, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

19.05.15 на адресу Господарського суду Івано-Франківської області від ПАТ КБ «Приватбанк» поступила скарга б/н від 19.05.15 (вх.№5435/15 від 19.05.15) на дії ліквідатора Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 арбітражного керуючого Череватого Л.Б. В обґрунтування скарги ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що ліквідатором неправомірно скеровано 78378 грн. 31 коп., з коштів отриманих від реалізації заставного майна боржника на витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство та оплату послуг ліквідатора.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.15 відмовлено в задоволенні скарги ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 19.05.15 (вх.№5435/15 від 19.05.15) на дії Ліквідатора Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 арбітражного керуючого Череватого Л.Б.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.15 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.15 у справі № Б-25/3-10-23/48 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «КБ ПриватБанк» - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.11.15 касаційну скаргу ПАТ «КБ ПриватБанк» задоволено частково; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.15 та ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.15 по справі № Б-25/3-10-23/48 скасовано; справу № Б-25/3-10-23/48 направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі № Б-25/3-10-23/48 скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на дії ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Череватого Л.Б. задоволено; зобов'язано Ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Череватому Л.Б. виплатити ПАТ КБ «Приватбанк» - 78378,31 грн.

Арбітражний керуючий Череватий Л.Б. в своїй апеляційній скарзі зазначає, що згідно ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею: у першу чергу задовольняються: а) вимоги, забезпечені заставою; б) виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; в) витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що пов'язані з набуттям ним прав кредитора щодо банку - у розмірі всієї суми відшкодування за вкладами фізичних осіб; г) витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядник майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому ст. 27 цього Закону. Якщо усі майнові активи банкрута або їх більшу частку було передано в іпотеку (стаття 38 Закону України «Про заставу») або інший вид застави і після продажу майна банкрута виручених коштів не вистачає для задоволення інших, крім заставодержателя, вимог першої черги, усі вимоги першої черги мають задовольнятись за правилами частини 3 статті 31 Закону. У таких випадках за правилами про конкуренцію різних вимог першої черги мають задовольнятись вимоги, необхідні для проведення самої ліквідаційної процедури (витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство) та надання мінімальних соціальних гарантій персоналу (вихідна допомога звільненим працівникам банкрута).

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків господарського суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону до 19.01.2013, ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна;

ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Виходячи із вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовується у першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою.

Заставне майно банкрута реалізовано за ціною 310812 грн.,сплачено кредитору вимоги, якого забезпечені заставою 232433, 69 грн., решта коштів в сумі 78378, 31 грн. було скеровано на витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство та оплату послуг ліквідатора.

Виходячи із вимог ч. 2 ст. 26, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти від продажу майна банкрута, що знаходяться у заставі кредитора та включено до складу ліквідаційної маси цього банкрута, можуть використовуватись виключно для першочергового задоволення вимог саме цього кредитора заставодержателя.

Отже, законодавець чітко визначив, що майно боржника, яке є предметом застави, включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам відповідає.

Відтак, беручи до уваги зазначене вище, діючи в межах повноважень передбачених ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48, відтак в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Арбітражного керуючого Череватого Л.Б. №41 від 02.03.2016 року відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року у справі №Б-25/3-10-23/48 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.04.16

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Бонк Т.Б.

суддя Костів Т.С.