ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.16р. Справа № 904/691/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима", (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат", (м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область)

про визнання п. 10.3 договору поставки № Т1629/05 від 28.08.14р. недійсним

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (дов. № 235 від 07.12.15р.)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" (далі-позивач) звернулося до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі-відповідач) про визнання п. 10.3 договору поставки № Т1629/05 від 28.08.14р. недійсним.

Представником відповідача у судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що з позовними вимогами позивача не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання п. 10.3. договору поставки № Т1629/05 від 28.08.14р. недійсним.

Позивач у судове засідання не з'явився, витребувані судом документи не надав, але 01.03.16р. подав до канцелярії суду клопотання № 01/03-2016 від 01.03.16р., в якому просить відкласти розгляду справи на іншу дату, оскільки знаходиться в іншому судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" надало до канцелярії суду вимогу № 01/03-2016 від 01.03.16р., якою просить суд здійснити фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 811 Господарського процесуального кодексу України, у випадку неявки у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст. 811 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбулось, оскільки сторона не з'явилась у судове засідання.

Представником відповідача 22.03.16р. подано до канцелярії суду клопотання, яким просить суд долучити документи до матеріалів справи, а саме, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.15р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.16р. по справі № 904/8110/15.

Розгляд судової справи який відбувся 22.03.16р. здійснюється за допомогою технічних засобів. Оригінал звукозапису міститься на електронному носії CD-R № 1001172RD17131, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 61). В судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.16р. о 10 год. 40 хв.

Позивач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

За таких обставин господарський суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат", як покупець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Максима", як постачальник, був укладений договір поставки № Т1629/05.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31 грудня 2015 року, але не раніше повного виконання зобов'язань обома сторонами.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики вказуються в специфікаціях (додатках) до договору, які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься в специфікаціях (додатках) до цього договору (п. 2.1 договору).

У відповідності до пункту 3.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, що зазначені в специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС-2010.

Постачальник зобов'язується поставити товар покупцеві у строки, визначені п. 3.3. цього договору (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка товару здійснюється постачальником згідно п. 3.1 даного договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікаціях (додатках) до цього договору. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін.

Пунктом 10.3. договору сторони погодили, у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Позивач посилається на те, що пунктом 10.3. договору передбачено за одне й те саме порушення (строків поставки товару) стягнення штрафу в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення та додатково штрафу в розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Сам факт укладання договору поставки № Т1629/05 від 28.28.2014 року сторонами не оспорюється.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним п. 10.3. договору поставки № Т1629/05 від 28.28.2014р.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, посилається на те, що вказаний пункт договору не відповідає чинному законодавству та просить визнати його недійсним на підставі статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що посилання позивача щодо недійсності пункту 10.3. договору, відповідно до якого належать до сплати суми штрафних санкцій за прострочення поставки товару у строки, встановлені договором, не відповідають вимогам чинного законодавства, з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, цивільно-правовий договір. Правочин це дія особи, спрямована на виникнення, зміну, або припинення цивільних прав і обовязків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до п. 10.3 договору, у разі порушення строків поставки товару, згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Суд приходить до висновку, що сторони правомірно, із дотриманням вимог чинного законодавства уклали договір поставки № Т1629/05 від 28.08.14р.

Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами Публічним акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" подано до суду відзив на позовну заяву від 29.02.16р., який останній не визнає з наступних підстав.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Диспозицією умови договору - пунктом 10.3. договору поставки, який позивач намагається визнати недійсним, встановлена господарського-правова відповідальність за різні види правопорушення у сфері господарювання.

За порушення передбачених договором № Т1629/05 строків поставки товару - у вигляді штрафу в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення.

За перевищення тривалості прострочення поставки товару понад 10 календарних днів - у вигляді штрафу в розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Зазначене спростовує доводи позивача про невідповідність оспорюваної умови договору № Т1629/05 ст. 61 Конституції України, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ст. 1 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" із змінами і доповненнями та про застосування подвійної юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1 розділу 2 "Загальні питання вирішення господарськими судами спорів, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними" Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із змінами і доповненнями передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

17 грудня 2015 року господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по справі № 904/8110/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № Т1629/05 від 28.08.14р. у розмірі 170 955,00 грн., яким встановлено наступне.

Згідно з пунктом 3.3 договору позивачем було направлено відповідачу заявку на поставку товару № 144/05 від 19.01.15р.: рейки КР-70 СТ 63 L = міра+15%ндл ДСТУ 2484-94/ГОСТ 4121-96 у кількості 7,00 тн, за ціною на суму 152 833,33 грн. (без ПДВ) (в строк до 15.02.2015р.); рейки КР-140 СТ 63 L = міра+15%ндл ДСТУ 2484-94/ГОСТ4121-96 у кількості 15,00 тн на суму 327 500,00 грн. (без ПДВ) (в строк до 27.02.2015).

Зобовязання за договором були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Максима" частково.

Зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю "Максима" не було поставлено позивачу товар - рейку КР-140 СТ63L = міра +15% ндл) на суму 393 000,00 грн. (з ПДВ).

Враховуючи викладене, порушивши умови договору № Т1629/05 від 28.08.14р. вимогу Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо стягнення штрафних санкцій з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" в розмірі 170 955,00 грн. задоволено у повному обсязі.

Постановою від 01.03.2016 року Дніпропетровський апеляційний господарський суд, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.15р. по справі № 904/8110/15 залишив без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.15р. по справі № 904/8110/15 залишив без змін.

На підставі викладеного, враховуючи приписи абзацу 2 ч. 1 ст.193 ГК України, згідно з якими до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, оцінку на відповідність чинному законодавству України оспорюваної умови договору, надану вищезазначеним рішенням господарського суду Дніпропетровської області та недоведеність останнім наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом, в даному випадку оспорюваної частини правочину недійсною.

Оскільки позивачем не виконані належним чином господарські зобов'язання, то це є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Викладене є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 204, 525, 526, 549, 610, 611, 627, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180, 193, 216, 217, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.04.16р.

Суддя ОСОБА_2