ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.2016 Справа № 920/276/16

За позовом Управління освіти, молоді та спорту Роменської районної державної адміністрації Сумської області (м. Ромни, сумська область)

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (м. Суми)

третя особа - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (м. Суми)

про стягнення 139035 грн. 97 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 01.04.2016 № 361,

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 23.03.2016 № 82,

від третьої особи - ОСОБА_2, довіреність від 01.02.2016 № 30/13.

При секретарі судового засідання Сидорук А.І.

В судовому засіданні 04.04.16 було оголошено перерву до 18.04.2016.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 139035 грн. 97 коп. безпідставно отриманих коштів.

Відповідач в письмовому відзиві від 04.04.2016 та доповненнях до відзиву проти позовних вимог заперечує.

Представник позивача в судовому засіданні усно пояснив, що наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Відповідач надав для огляду суду акт пломбування від 15.09.2015, акт на зняття пломби від 28.10.2015, акт контрольного огляду вузла обліку природного газу від 28.10.2015, технічний розрахунок по від 29.10.2015, повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання від 23.11.2015.

Суд оглянув вищезазначені документи та повернув відповідачу.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 між сторонами та третьою особою було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-345445 (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору відповідач постачає природний газ позивачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб позивача, а позивач оплачує відповідачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

28.10.2015 представником третьої особи та позивачем було складено акт б/н контрольного огляду вузла обліку природного газу.

В акті було зазначено, що під час контрольного огляду виявлено, що коректор не сприймає імпульси від лічильника, про що свідчить різниця між лічильником та коректором, яка на момент перевірки складає 607 м.куб.

29.10.2015 предтсавником третьої особи було складено технічний розрахунок, згідно якого було визначено обсяг спожитого газу у кількості 16128 м.куб., відповідно до Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, які затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 № 618 (надалі Правила № 618).

Позивачу надійшов акт приймання-передачі газу від 31.10.2015 № СМ300002188, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв природний газ обсягом 17815 куб.м. та рахунок від 31.10.2015 № 00002658 на суму 159606 грн. 02 коп.

Позивач 22.12.2015 сплатив 159606 грн. 02 коп. відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням від 22.12.2015 № 5141.

Позивач зазначає, що акт складений з порушеннями Правил № 618, а тому підстави для перерахунку обсягу спожитого газу були відсутні.

Тому кошти, які перераховані позивачу за природний газ - 139035 грн. 97 коп., є фактично безпідставно отриманим відповідачем майном.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги ст.1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки:

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору.

Якщо зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вищезазначена правова позиція міститься також і в Постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі № № 6-88цс13, яка підлягає обовязковому врахування господарським судом при винесенні рішення, відповідно до ГПК України.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування правової підстави - договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.09.2015 № 2015/ТП-БО-345445.

В платіжному дорученні від 22.12.2015 № 5141 про сплату позивачем 159606 грн. 02 коп. зазначено, що кошти перераховані відповідачу на виконання Договору.

Згідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Наполягати на позовних вимогах, змінювати предмет або підставу подання позову, подавати клопотання є правом позивача, а не обов'язком.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Суд не може самостійно змінювати підставу чи предмет позову, оскільки це буде порушенням принципу змагальності сторін та необгрунтованим виходом за межі позовних вимог, які не заявлялись позивачем.

Крім того, акт контрольного огляду вузла обліку природного газу, який, на думку позивача, став підставою для неправомірного нарахування позивачем коштів, в судовому порядку недійсним не визнавався, питання визнання такого акту в даній справі позивачем не ставилось.

Враховуючи те, що між сторонами у даній справі було укладено Договір, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу позовних вимог, спірна сума коштів набута відповідачем за наявності правової підстави, а тому вона не може бути витребувана відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримана.

Суд дійшов висновку, що вимога позивач про стягнення 139035 грн. 97 коп., як безпідставно отриманих коштів, є неправомірною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України при відмові у позові витрати по сплаті судового сбору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2016.

Суддя ОСОБА_3