ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 914/2441/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

Плотніцький Б.Д.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком», м.Київ

на ухвалу господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. про визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком»

у справі № 914/2441/15

за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», м.Київ

до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», с.Сілець Сокальського району Львівської області

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від ТзОВ "Новіком" не з»явився

від Фонду державного майна України Доманська І.Б.; Стефанишин О.Б.

від Львівської обласної державної адміністрації - Буряк Я.Я.

від Сокальської ОДПІ - Яремко В.П.

від ДП "Шахта № 1 "Нововолинська" - Новосад Ю.М.

від ПАТ "Львівська вугільна компанія" - Бондарук О.О.; Овдієнко В.Ю.

арбітражний керуючий - Постоленко В.О.

В ході судового засідання сторонам права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК України роз"яснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в зв"язку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у справі № 914/2441/15 (суддя Артимович В.М.) про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», с.Сілець Сокальського району Львівської області грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком» визнано частково в сумі 357 857,79 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, з яких 2436,00 грн. судового збору - перша черга, 355 421,79 грн. основного боргу - четверта черга.

Не погоджуючись з даною ухвалою кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новіком» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки станом на день звернення ТзОВ «Новіком» із заявою про визнання його конкурсним кредитором у справі про банкрутство боржника, останнім погашено прості векселі серії АА №№ 1023, а також частково погашено вексель серії АА № 1700029 на суму 3 644 578,21 грн. Заборгованість за вказаними векселями становить 143 611 698,49 грн. Як зазначає скаржник, чинне законодавство не встановлює обов»язку для покупця векселю перевіряти підстави набуття права власності на такий вексель у попередніх його власників. Крім того, усі зазначені векселі купувались на ринку цінних паперів за участю торговця, на якого згідно чинного законодавства покладено обов»язок щодо перевірки цінних паперів, що перебувають у обігу і пропонуються до продажу. Також, скаржник зазначає, що усі векселі, якими обгрунтовуються грошові вимоги до боржника, по формі відповідають вимогам ст.5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» та ст.ст.75,76 Уніфікованого закону та не мають дефекту форми векселя. Як зазначає скаржник, доводи про те, що апелянтом пропущено строк позовної давності пред»явлення вимог по векселям, зазначеним у заяві про визнання конкурсним кредитором, не відповідають дійсності і повністю спростовуються матеріалами справи.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Поданим до суду апеляційної інстанції відзивом боржник - Публічне акціонерне товариство «Львівська вугільна компанія» доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечує, просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", м. Київ звернулось до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, ).

Ухвалою суду від 22.07.2015р. заяву прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 05.08.2015р., зобов'язано арбітражного керуючого Шутку Я.С. протягом трьох днів з дня отримання ухвали надати суду заяву на участь у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" відповідно до вимог ст. 114 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою суду від 25.08.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", визнано вимоги кредитора - Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", м. Київ, в розмірі 11' 160' 835,01 грн., з яких 11' 160' 835,01 грн. - безспірні вимоги, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", введено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шутку Я.С. та встановлено арбітражному керуючому Шутці Я.С. оплату послуг (грошову винагороду) за виконання повноважень розпорядника майна у справі в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень шляхом її авансування заявником (кредитором) у відповідності до вимог ч. 2 ст. 115 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", в задоволенні заяви арбітражного керуючого Сиволобова М.М. від 27.07.2015 р. за № 01-16/774 відмовлено, попереднє засідання суду призначено на 07.10.2015 р.

Оголошення про порушення справи про банкрутство № 914/2441/15 офіційно оприлюднено на сайті Вищого господарського суду України 25.08.2015р.

Ухвалою суду від 25.12.2015р., зокрема, заяву розпорядника майна ПАТ "Львівська вугільна компанія" від 24.12.2015р. за № 02-01/37 задоволено частково, відсторонено керівника ПАТ "Львівська вугільна компанія" ОСОБА_12 від його посади та покладено виконання його обов'язків на розпорядника майна Постоленка В.О.

25.09.2015р. на розгляд суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Новіком", м. Київ про визнання кредитором у даній справі. В обґрунтування заявлених грошових вимог ТзОВ "Новіком" вказує, що ним згідно договору № 030111 від 03.01.2011р. отримано від боржника прості векселі серії АА №№ 1700020 - 1700043. Крім того, заявником придбано на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів № 059-10-Б від 03.03.2012 р., № 892-08-Б від 25.01.2010 р., № 076-09-Б від 20.07.2009 р. прості векселі серії АА №№ 1700006, 1700007, 1700011 та 1700015. У заяві вказано, що боржником погашено прості векселі серії АА №№ 1023, а також частково погашено вексель АА № 1700029 номінальною вартістю 4' 000' 000.00 грн., внаслідок чого заборгованість по даному векселю складає 355421,79 грн. Як стверджує заявник, заборгованість боржника перед ним за простими векселями серії АА №№ 1700006, 1700007, 1700011, 1700015, 1700024 - 1700043 станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство становить 143' 611' 698,49 грн. Заявник грошові вимоги до боржника мотивує нормою ст. 43 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, згідно якої держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб навіть до настання строку платежу у разі банкрутства трасата, незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Новіком" з грошовими вимогами до боржника на суму 143611698,49 грн. основного боргу розглянута розпорядником майна Шуткою Я.С., яким грошові вимоги ТзОВ "Новіком" визнано в повній сумі, що вбачається з повідомлення № 28/09 від 28.09.2015 р. (том 2, а.с. 168).

На розгляд суду 12.11.2015 р. поступили заперечення Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області щодо визнання кредиторських вимог ТзОВ "Новіком" в сумі 143' 611' 698,49 грн. (том 26, а.с. 174-179). У поданих заперечення ДПІ просила відмовити заявнику у визнанні грошових вимог повністю з тих підстав, що векселі не містять усіх обов'язкових реквізитів цінного паперу, а також ДПІ просила врахувати ту обставину, що договір від 03.01.2011 р. фактично не виконувався, а відбувалось лише формальне відображення бухгалтерських операцій на підставі первинних документів без фактичного їх проведення з метою мінімізувати сплату податків. На думку ДПІ, про вказане свідчить наступне. Згідно договору № 20/06-08 від 20.06.2008 р. боржником реалізовано ТзОВ "Стратегія груп" тонкі відходи вуглезбагачення у кількості 10' 000' 000,00 тонн по ціні 0,12 грн. за тонну загальною вартість товару на суму 1' 200' 000,00 грн. Згодом 26.06.2008 р. ТзОВ "Стратегія груп" на підставі договору № 26/06-08 продає ТзОВ "Новіком" тонкі відходи вуглезбагачення у кількості 1' 000' 000,00 тонн по ціні 201,60 грн. за тонну загальною вартість товару на суму 201' 600' 000,00 грн. ТзОВ "Стратегія груп" згідно договору купівлі-продажу № 14/05-09 від 14.05.2009 р. відчужує ТзОВ "КФ "Сервіс комплект" тонкі відходи вуглезбагачення у кількості 630' 000,00 тонн по ціні 0,18 грн. за тонну загальною вартість товару на суму 113' 400,00 грн., а ТзОВ "КФ "Сервіс комплект" згідно договору купівлі-продажу № 14-05-К від 14.05.2009 р. відчужує ТзОВ "Новіком" тонкі відходи вуглезбагачення у кількості 630' 000,00 тонн по ціні 192,00 грн. за тонну загальною вартість товару на суму 120' 960' 000,00 грн. Боржник в свою чергу у ТзОВ "Новіком" згідно договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 р. придбаває тонкі відходи вуглезбагачення у кількості 1' 293' 754,07 тонн по ціні 201,60 грн. за тонну загальною вартістю товару на суму 254' 772' 821,92 грн. При цьому, як зазначає ДПІ, тонкі відходи вуглезбагачення знаходились на зберіганні у боржника. Також ДПІ вважає, що заявник втратив право вимоги за векселями до боржника у зв'язку з пропуском строків позовної давності. В обґрунтування даної позиції ДПІ посилається на норми ст.ст. 34, 70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та норми ст.ст. 256, 261 Цивільного кодексу України.

Розпорядником майна боржника Постоленком В.О. 09.12.2015 р. подано до суду заперечення щодо заявлених кредиторських вимог ТзОВ "Новіком", в яких розпорядник майна просив суд відмовити заявнику у визнанні грошових вимог повністю.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник ТзОВ "Новіком" заявлені грошові вимоги підтримав повністю, розпорядник майна, представники боржника, інших кредиторів та учасників провадження заперечили проти визнання грошових вимог ТзОВ "Новіком".

Розглянувши подану заяву з грошовими вимогами до боржника, суд встановив наступне.

Між боржником та заявником - ТзОВ "Новіком" 03.01.2011 р. укладено договір купівлі-продажу № 030111. згідно якого заявник, як продавець, зобов'язався передати у власність боржника, як покупця, товар - тонкі відходи вуглезбагачення в кількості 1' 293' 754,07 тонн (п. п. 1.1, 1.2, 2.2 договору № 030111). Згідно п. 2.4 договору орієнтовна вартість договору становить 254' 772' 821,92 грн. Як зазначено в п. 3.1 договору покупець проводить розрахунки з продавцем по договірній ціні, визначеній в протоколах узгодження ціни (додаток № 1, додаток № 2), що є невід'ємною частиною договору. Згідно п. 7.1 цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2011 р.

Як зазначено в протоколі узгодження договірної ціни згідно договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 р. (додаток № 1) сторонами досягнуто згоди про ціну однієї тонни тонких відходів вуглезбагачення в розмірі 192,00 грн. з врахуванням ПДВ. У протоколі узгодження договірної ціни згідно договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 р. (додаток № 2) сторонами досягнуто згоди про ціну однієї тонни тонких відходів вуглезбагачення в розмірі 201,60 грн. з врахуванням ПДВ.

04.01.2011 р. боржником та заявником укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 р.

Боржником згідно акту прийому-передачі векселів до договору № 030111 від 03.01.2011р. передано заявнику прості векселі серії АА №№ 1700020 - 1700041, 1700043 в кількості 23 штуки загальною номінальною вартістю 164' 610' 396,70 грн. з датою погашення векселів - за пред'явленням.

Заявником згідно договору № 076-09-Б купівлі-продажу цінних паперів від 20.07.2009 р. придбано простий вексель серії АА № 1700006 номінальною вартістю 4' 700' 093,60 грн. з датою погашення - по пред'явленню, який емітовано боржником, дата складання векселя 14.07.2009 р. та простий вексель серії АА № 1700007 номінальною вартістю 5' 000' 000,00 грн. з датою погашення - по пред'явленню, який емітовано боржником, дата складання векселя 14.07.2009 р.

Згодом заявником згідно договору № 027-10-Б купівлі-продажу цінних паперів від 29.01.2010 р. придбано простий вексель серії АА № 1700011 номінальною вартістю 355' 130,00 грн. з датою погашення - по пред'явленню, який емітовано боржником, дата складання векселя 25.01.2010 р.

Також заявником згідно договору № 059-10-Б купівлі-продажу цінних паперів від 03.03.2010 р. придбано простий вексель серії АА № 1700015 номінальною вартістю 2' 600' 750,00 грн. з датою погашення - по пред'явленню, який емітовано боржником, дата складання векселя 10.02.2010 р.

З матеріалів справи, зокрема з акту пред'явлення векселя до оплати від 05.11.2012 р., вбачається, що заявником 05.11.2012 р. пред'явлено до оплати боржнику простий вексель серії АА № 1700011 номінальною вартістю 4' 000' 000,00 грн. з датою погашення - по пред'явленню, датою складання - 14.02.2012 р. Вказаний вексель частково погашено в сумі 3' 644' 578,21 грн. на підставі угоди про залік однорідних взаємних вимог від 15.11.2012 р.

Розглянувши подані заявником та учасниками у справі про банкрутство документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються грошові вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд дійшов обгрунтованого висновку, що заявлені грошові вимоги ТзОВ "Новіком" підлягають частковому визнанню в сумі 357' 857,79 грн. (355' 421,79 грн. основного боргу та 2' 436,00 грн. сплаченого судового збору), а решта грошових вимог слід відхилити, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 7 червня 1930 р.), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), "Про цінні напери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р., якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р. про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р. про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Як зазначено в абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 р. № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" необхідно також врахувати, що вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей.

За вексельним законодавством виникають зобов'язання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу. Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути пред'явлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. Усі інші особи, які поставили свій підпис на векселі, є учасниками регресних вексельних зобов'язань. Право регресу до зазначених осіб виникає у держателя векселя тільки за наявності протесту в неплатежі або іншому порушенні, допущеному при обігу векселя прямими боржниками.

Норма ст. 43 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, надалі - Уніфікований закон, на яку покликається заявник, закріплює право векселедержателя на дострокову реалізацію права вимоги за векселем за рахунок солідарно зобов'язаних осіб (регресних боржників) у разі, якщо до настання строку платежу відбудуться визначені Уніфікованим законом події, що унеможливлюють погашення такого векселя прямим боржником.

З підстав, наведених вище, враховуючи, що боржник - ПАТ "Львівська вугільна компанія" є прямим боржником по простих векселях, як векселедавець простого векселя, вимоги заявника не можуть ґрунтуватися на положеннях ст. 43 Уніфікованого закону.

Щодо вимог заявника по вказаних векселях до ПАТ "Львівська вугільна компанія", як до прямого боржника, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 5, 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - це цінний папір (борговий цінний папір), який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що право вимоги у векселедержателя до векселедавця, а у векселедавця відповідно зобов'язання сплатити векселедержателю визначену грошову суму, виникає по факту пред'явлення векселя до оплати.

У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази пред'явлення заявником до оплати боржникові станом на дату порушення провадження у даній справі, тобто станом на 25.08.2015 р., простих векселів серії АА №№ 1700006, 1700007, 1700011, 1700015, 1700024 - 1700028, 1041, 1700043.

Відтак, у зв'язку з непред'явленням зазначених векселів до оплати не заслуговують на увагу доводи заявника щодо того, що у нього наявні конкурсні грошові вимоги до боржника в сумі 143' 611' 698,49 грн.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що простий вексель серії АА № 1700029 номінальною вартістю 4' 000' 000,00 грн. заявником був пред'явлений до оплати боржникові до моменту порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія" і частково погашений в сумі 3' 644' 578,21 грн., що підтверджується угодою про залік однорідних взаємних вимог № від 15.11.2012 р. У зв'язку з цим, грошові вимоги заявника в сумі 355' 421,79 грн. є підставними, обґрунтованими, носять конкурсний характер та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

З матеріалів справи вбачається, що прості векселі серії АА №№ 1041, 1700043 видані 14.02.2012 р., простий вексель серії АА № 1700015 - 10.02.2010 р.; простий вексель серії АА № 1700011 - 25.01.2010 р.; прості векселі серії АА № 170006, 170007 - 14.07.2009 р.

Згідно ст. 34 Уніфікованого закону вексель строком за пред'явленням повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Як передбачено ст. 53 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі після закінчення строків, встановлених: для пред'явлення переказного векселя зі строком платежу за пред'явленням або у визначений строк від пред'явлення; для здійснення протесту у неакцепті або у неплатежі; для пред'явлення для платежу у разі застереження "обіг без витрат", держатель втрачає свої права регресу проти індосантів, проти трасанта і проти інших зобов'язаних осіб, за винятком акцептанта.

Відповідно до ст. 70 Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Згідно ст. 78 Уніфікованого закону векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 р. № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" визначено, що відповідно до абзацу 1 ст. 70 Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються через три роки, які обчислюються від дати настання строку платежу. Такий строк застосовується як щодо позову векселедержателя, так і щодо позовних вимог, пред'явлених до акцептанта переказного векселя векселедавцем, індосантами, авалістами та іншими особами, до яких права за векселем перейшли внаслідок виконання ними вексельного зобов'язання.

Аналогічно суди повинні вирішувати спори за участю векселедавця простого векселя (ст. 78 Уніфікованого закону).

Перебіг трирічного строку на пред'явлення позовних вимог до акцептанта переказного векселя або до векселедавця простого векселя починається з дати настання строку платежу, зазначеного у векселі.

Встановлені ст. 70 Уніфікованого закону строки для пред'явлення позовних вимог за векселем є присічними, вони не можуть бути змінені за угодою сторін і не підлягають зупиненню або відновленню. Суд застосовує ці строки незалежно від заяви сторони. Після їх закінчення припиняється дія матеріального права вимоги платежу від зобов'язаних за векселем осіб.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов вірного висновку, що по простих векселях серії АА №№ 1700006, 1700007, 1700011, 1700015, 1700024 - 1700028, 1041, 1700043 станом на 25.09.2015 р. заявник втратив своє право вимоги у зв'язку з пропуском позовної давності.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відтак, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, зокрема, заяву про грошові вимоги до боржника, дійшов висновку, що заявлені грошові вимоги ТзОВ "Новіком" підлягають частковому визнанню в сумі 357' 857,79 грн. (355' 421,79 грн. основного боргу та 2' 436,00 грн. сплаченого судового збору), а решта грошових вимог слід відхилити.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Львівської області від 18.03.2016 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Львівської області від 18.03.2016 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком» - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у справі № 914/2441/15 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Львівської області.

6. Повний текст постанови складено « 21» квітня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Плотніцький Б.Д.