ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 922/3371/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівПлюшка І.А., Самусенко С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
на рішення та постановуГосподарського суду Харківської області від 10.08.2015 Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2016
у справі№ 922/3371/15
Господарського судуХарківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "КАТП-2006"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
треті особи1. ОСОБА_4; 2. Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції; 3. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Адамова Людмила Анатоліївна
провизнання недійсним договору
за участю представників:

позивача: Губін А.О., дов. від 16.01.2016;

відповідача: Таболін О.С., дов. від 23.03.2016;

третьої особи-1: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-2: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-3: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.08.2015 у справі №922/3371/15 (суддя - Прохоров С.А.) позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав недійсним іпотечний договір №07/001/І01/09-КЛТ, укладений між ПАТ "Кредитпромбанк", що є правонаступником ВАТ "Кредитпромбанк" та ЗАТ "КАТП-2006", правонаступником якого є ПАТ "КАТП-2006", посвідчений 18.05.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за №1189; скасовано заборону на нерухоме майно, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за №1190 та обтяження іпотекою (реєстраційний номер обтяження 8725735, контрольна сума 660Г18Г933); зобов'язано ПАТ "Дельта Банк" повернути оригінали правоустановчих та технічних документів на предмет іпотеки, переданих попередньому іпотекодержателю на підставі акту прийому-передачі до іпотечного договору №07/001/І01/09-КЛТ від 18.05.2009, а саме: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 26.09.2008 виконавчим комітетом Харківської міської ради; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 06.10.2008, виданий Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", реєстровий №24845387; технічний паспорт на нежитлові приміщення в літ. "И-3", інвентарний №80199; технічний паспорт на нежитлові приміщення в літ. "Б-2", інвентарний №80199; технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. "К-1", інвентарний №80199. Припинено провадження в частині позовних вимог до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. В задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" про застосування правових наслідків недійсності договору в порядку ст.10571 ЦК України відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді - Бородіна Л.І., Плахов О.В.) рішення Господарського суду Харківської області від 10.08.2015 у справі №922/3371/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем, в порядку ст. 1211 ГПК України, подано заяву про зупинення виконання судового рішення у даній справі, проте колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє в задоволенні заяви, оскільки не знаходить підстав для її задоволення.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзиви на касаційну скаргу від третіх осіб не надходили, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 18.05.2009 між ПАТ "Кредитпромбанк", що є правонаступником ВАТ"Кредитпромбанк" та ПАТ "КАТП-2006", що є правонаступником ЗАТ "КАТП-2006", укладено іпотечний договір №07/001/І01/09-КЛТ, посвідчений 18.05.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за №1189.

Іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ТРІАДА-КМБ" по кредитному договору від 18.05.2009 № 07/001/09-КЛТ.

03.10.2012 заборгованість за кредитним договором від 18.05.2009 №07/001/09-КЛТ було переведено на підставі договору про переведення боргу від 03.10.2012 №07/001/П1/09-КЛТ на фізичну особу ОСОБА_4, а в подальшому, право вимоги по наведеному договору про переведення боргу разом з правами по іпотечному договору було відступлено ПАТ "Дельта Банк".

Суди дослідили, що спірний іпотечний договір підписаний зі сторони позивача колишнім головою правління ОСОБА_8 на підставі протоколу №91 засідання членів правління від 21.04.2009.

В обґрунтування позовних вимог, як вірно зазначають суди попередніх інстанцій, позивач послався на те, що іпотечний договір №07/001/І01/09-КЛТ підписано зі сторони позивача неповноважною особою, без надання згоди вищого органу товариства - загальних зборів, що, на переконання останнього, свідчить про порушення ст. 98 ЦК України, ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 6 Закону України "Про іпотеку".

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень ЦК України, Законів України "Про іпотеку", "Про акціонерні товариства" та дійшов висновку, що оскільки спірний договір підписаний зі сторони позивача особою, яка не мала повноважень на його підписання і наступне схвалення договору не відбулось, це є підставою для визнання іпотечного договору №07/001/І01/09-КЛТ недійсним.

Також, судом першої інстанції розглянуто та задоволено клопотання позивача про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Суд виходив з того, що позивачу стало відомо про порушення свого права лише при проведенні загальних зборів 30.04.2015.

Однак колегія суддів вважає такі висновки передчасними з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Слід зазначити, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій досліджено, що зі сторони позивача спірний договір вчинено головою правління ОСОБА_8

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК України).

Однак зі змісту прийнятих у цій справі судових рішень вбачається, що господарські суди як першої, так і апеляційної інстанцій, зазначених вимог ГПК України не дотримались та не забезпечили сторонам у справі дотримання принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Пунктом 9.13 Статуту ЗАТ "КАТП-2006" (в редакції на час укладення спірного договору) визначено, що голова правління вправі без довіреності здійснювати від імені товариства такі дії, як, зокрема, укладати договори в обсязі наданих йому загальними зборами акціонерів та правління прав та повноважень майном та коштами товариства.

21.04.2009 проведено засідання членів правління ЗАТ "КАТП-2006", яке оформлене протоколом № 91 порядком денного якого (питання 3) визначено надання в іпотеку ВАТ "Кредитпромбанк" об'єктів нерухомості, а питанням 4 визначено надання повноважень голові правління на укладення договору майнової поруки, договорів іпотеки та всіх необхідних документів для їх оформлення.

По питанню 3 вирішено надати в іпотеку ВАТ "Кредитпромбанк" об'єкти нерухомого майна (які є предметом спірного іпотечного договору), а за результатами вирішення питання 4 - надати повноваження голові правління ЗАТ "КАТП-2006" ОСОБА_8, зокрема, підписати від імені товариства договір майнової поруки, договори іпотеки, договір страхування та всі необхідні для забезпечення кредиту документи, на умовах, запропонованих банком, представляти інтереси товариства в державних органах та органах нотаріату.

Ці обставини не досліджувались судами в зв'язку з цим не дано оцінки.

Крім того, суди не звернули уваги, що ЗАТ "КАТП-2006" 23.04.2012 проведено загальні збори акціонерів, які оформлені протоколом № 2012/1. Питанням 12 порядку денного зборів було визначено попереднє схвалення значних правочинів щодо обов'язків товариства за іпотечним договором №07/001/101/09-КЛТ, посвідченим 18.05.2009 ПНХМНО Адамовою Л.І. №1189.

За результатами розгляду зазначеного питання прийнято рішення "попередньо ухвалити правочини, направлені на задоволення вимог ПАТ "Кредитпромбанк", як іпотекодержателя за іпотечним договором №07/001/101/09-КЛТ, посвідченим 18.05.2009 ПНХМНО Адамовою Л.І. за №1189 або виступити майновим поручителем по зобов'язанням будь-якої особи, на яку буде переведено борг або частину боргу ТОВ "Тріада-КМБ" в сумі ринкової вартості предмету іпотеки…" Доручено та надано всі необхідні повноваження директору товариства ОСОБА_4 укласти та підписати правочини щодо виконання обов'язків товариства за іпотечним договором №07/001/101/09-КЛТ, посвідченим 18.05.2009 ПНХМНО Адамовою Л.І. за №1189 на загальну суму не більше 4000000,00 грн протягом поточного року.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що, згідно зі ст. 43 ГПК України, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Втім судами не дано належної оцінки всім матеріалам справи в сукупності, наслідком чого є передчасний висновок про наявність підстав для визнання недійсним іпотечного договору №07/001/І01/09-КЛТ з підстав, визначених в позовній заяві.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України стосовно задоволення клопотання позивача про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До позовних вимог позивача про визнання недійсним укладеного 18.05.2009 між ПАТ "Кредитпромбанк", що є правонаступником ВАТ"Кредитпромбанк" та ПАТ "КАТП-2006", що є правонаступником ЗАТ "КАТП-2006" договору іпотеки відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил ст. 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підставами звернення до суду з даним позовом позивач визначив, зокрема, порушення Закону України "Про іпотеку", а тому порушення вимог зазначеного Закону, як слідує за твердженням позивача, мало бути допущене саме в момент укладення спірного договору іпотеки, і саме в цей момент позивач повинен був знати про такі порушення, а тому перебіг позовної давності обчислюється саме з цієї дати (дати укладення спірного договору).

За наведених підстав, враховуючи порушення місцевим та апеляційним господарськими судами приписів ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та ч. 1 ст. 47 ГПК України, якою визначено, що судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що господарські суди попередніх інстанцій повинні були з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Оскільки, в силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду та постанова господарського суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, вирішити спір.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.08.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 у справі № 922/3371/15 скасувати.

Справу № 922/3371/15 направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді І.А. ПЛЮШКО

С.С. САМУСЕНКО