ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 квітня 2016 р. Справа № 903/121/16

за позовом спільного українсько - польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн - Експо"

до відповідача: I - SERVICE, UAB, (м. Вільнюс, Литва)

про стягнення 130 638,97 Євро (еквівалент 3 846 933,72 грн.)

Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 18.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 07.04.2016р.

Права та обовязки представникам позивача та відповідача розяснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні 20.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач спільне українсько-польське підприємство в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо» звернулося в господарський суд Волинської області до відповідача компанії I - SERVICE, UAB про стягнення заборгованості в розмірі 130 638,97 Євро (еквівалент 3 846 933,72 грн.).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що: 13.02.2015р. між позивачем - спільним українсько - польським підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн - Експо" та відповідачем - I - SERVICE, UAB (м. Вільнюс, Литва) був підписаний контракт №21/15, згідно якого позивач зобовязувався передати товар (торговельне обладнання ), а відповідач прийняти та провести відповідний розрахунок.

Так, на виконання умов контракту позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу товар на загальну суму 615 418,16 Євро, проте відповідач здійснив розрахунок частково на суму 484 779,19 Євро.

Заборгованість в сумі 130 638,97 Євро (еквівалент 3 846 933,72 грн.) станом на день звернення з позовом до суду залишається непогашеною.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.03.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.04.2016р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судових засіданнях 06.04.2016р. та 20.04.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Додатково на виконання вимог ухвал суду від 04.03.2016р. та від 06.04.2016р. долучив до матеріалів справи квитанцію з описом вкладення про направлення відповідачу ухвали господарського суду Волинської області про порушення провадження у справі від 04.03.2016р. та про відкладення розгляду справи від 06.04.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.04.2016р. щодо задоволення судом позовних вимог не заперечив, додатково надав суду лист від керівника I - SERVICE, UAB №б/н від 22.03.2016р. (вх. №01-54/3132/16 від 06.04.2016р.) про визнання позову в повному обсязі .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд,-

встановив:

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Згідно ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 43 вищезазначеного закону передбачено, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

За ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Пунктом 10.2 Контракту №21/15 від 13.02.2015р. сторони обумовили, що будь-який спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду в господарському суді Волинської області. Правом регулюючим Контракт, є матеріальне право України (а.с. 16).

Між спільним українсько - польським підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн - Експо" (продавець, позивач) та компанією I - SERVICE, UAB (покупець, відповідач) було укладено Контракт №21/15 від 13.02.2015р. на поставку торгівельного обладнання (Товар) (а.с. 14-16).

На виконання умов контракту позивач поставив відповідачу, а останнім прийнято товар на загальну суму 615 418,16 Євро, що стверджується інвойсами (а.с. 19-233) та вантажно - митними деклараціями (ВМД) (а.с. 234- 269).

Відповідно до контракту, відповідач проводить оплату за товар у наступному порядку: п.п.3.2.1.- перший платіж в розмірі 30% від вартості товару, поставленого по відповідній специфікації, здійснюється відповідачем протягом 25 календарних днів з моменту поставки товару; п.п. 3.2.2 остаточний розрахунок у розмірі 70% від вартості товару, поставленого по відповідній специфікації, здійснюється відповідачем протягом 40 календарних днів від часу поставки товару відповідачу.

Отримання товару та проведення часткових проплат відповідачем підтверджується банківськими виписками на суму 484 779,19 Євро.

Згідно з абзацом 13 ст.1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Внаслідок укладення договору та дій позивача по поставці товару між сторонами виникло зобовязання, врегульоване ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України, згідно яких одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.6 ст. 265ГК України, ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Існування договірних зобовязань, що випливають із контракту №21/15 від 13.02.2015р., не заперечено. Доказів розірвання, визнання контракту недійсним у встановленому законом порядку суду не подано.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Зважаючи на те, що в силу ст. 12 ЦК України особа вільно розпоряджається своїми матеріальними правами, дії відповідача не суперечать законодавству, судом не встановлено порушення прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд прийняв визнання позову.

Заборгованість за отриманий товар на день розгляду спору становить 130 638,97 Євро (еквівалент 3 846 933,72 грн., стверджується контрактом №21/15 від 13.02.2015р. (а.с. 14-16), вантажними митними деклараціями (ВМД) (а.с. 234- 269):, відповідачем визнана та підлягає до стягнення в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. 692 ЦК України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування коштів.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 57 704,01 грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 193, 265 ГК України, ст.ст. 712, 692 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з I - SERVICE, UAB (LT - 02190, Литва, м. Вільнюс, вул. Мотору, 6-301) на користь спільного українсько - польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн - Експо" (45603, Україна, Волинська обл., Луцький р-он, с. Струмівка, вул. Рівненська, 4 ) 130 638,97 Євро (у еквіваленті - 3 846 933,72 грн.) та 57 704,01 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

25.04.2016

Суддя В. О. Кравчук