ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2016 р.Справа № 916/343/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд";

до відповідача: Приватного підприємства "А.М.А."

про стягнення 292 846,91грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "А.М.А.", в якій, з урахуванням заяви про уточнення (а.с.68), просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 292 846,91 грн., з яких 211 497,66 грн. борг по оплаті лізингових платежів; 46 346,45 грн. пені; 3 278,21 грн. 3 % річних та 31 724,59 грн. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 497,71 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 05.02.2014р. між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 2534/02/14-В, згідно якого ТОВ" Український лізинговий фонд" своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав його умови, зокрема, придбав предмет лізингу та передав його у користування відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 12.02.2014р.

Позивач вказує, що, в свою чергу, відповідач оплатив авансовий платіж та належним чином у відповідності до умов п. 2.6 загальних умов договору в повному обсязі оплачував авансові платежі з урахуванням суми курсової різниці, однак з квітня 2015р. припинив виконувати свої зобовязання по оплаті лізингових платежів, у звязку із чим у останнього виникла заборгованість, яка не була погашена відповідачем добровільно.

Відтак, ТОВ "Український лізинговий фонд" з урахуванням приписів ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4. укладеного з відповідачем договору листом від 06.06.2015р. повідомив останнього про відмову від договору та повернення предмету лізингу.

Позивач вказує, що ним 03.11.2015р. на підставі п.11.2 договору було вилучено у відповідача предмет лізингу, з огляду на що стверджує, що договір фінансового лізингу є таким, що розірваний з 03.11.2015р.

З урахуванням вказаного, позивач зазначає, що у відповідача перед ним існує заборгованість по лізингових платежах за період з 13.04.2015р. по 03.11.2015р. у сумі 211 497,66 грн., на яку позивачем було нараховано пеню, 3 % річних та штраф у розмірах, що заявлений до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016р. було порушено провадження у справі №916/343/16 із призначенням розгляду в засіданні суду 14.03.2016р.

Ухвалою суду від 14.03.2016р., з огляду на незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 11.04.2016р.

У судове засідання 11.04.2016р. представник позивача не зявився, про місце та час розгляду справи був цілком обізнаний, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.49,57).

Натомість, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача від 06.04.2016р. (а.с.67), згідно якого останній просить суд розглянути справу за його відсутності. Вказаним клопотанням позивач в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідач - Приватне підприємство "А.М.А." про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання на його адресу, що зазначена у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.50-51), та на адресу керівника вказаного підприємства ОСОБА_1 (65121, АДРЕСА_1) вищевказаних судових ухвал, у судове засідання не зявився.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення вищевказаних ухвал були повернуті з відмітками у довідках поштової установи „вибули, «за закінченням терміну зберігання», „ПП „А.М.А немає (а.с.45-48, 58-61, 62-65), суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (Лізингодавець) та Приватним підприємством "А.М.А." (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 2354/02/14-В (а.с.10).

Згідно з п.3 договору предметом лізингу є автомобіль АUDI Q 7 2013р. року випуску, детальний опис згідно специфікації, загальною вартістю 671583,50 грн., включаючи ПДВ.

Згідно п. 12 вказаного договору, додаток № 1 графік внесення лізингових платежів; додаток № 2- специфікація, додаток № 3 Загальні умови договору фінансового лізингу є невідємною частиною даного договору. Договір, усі додатки до договору (в тому числі загальні умови договору), а також всі зміни і доповнення до нього в сукупності іменуються як договір.

Згідно п. 1.1 Загальних умов договору фінансового лізингу (а.с.14-25), Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (автомобіль АUDI Q 7 2013р. року випуску), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Загальних умов, всі платежі за договором Лізингоодержувач зобовязаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, Лізингоодержувач зобовязаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків Лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися Лізингодавцем по факсу та / або на емail Лізингоодержувача. Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) Лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу.

Загальна сума лізингових платежів на дату укладання договору визначається п. 8.1 договору і може змінюватися відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати Лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (додаток № 1 до договору) (п.2.2 Загальних умов)

Згідно п.2.4 Загальних умов, всі чергові лізингові платежі Лізингоодержувач зобовязаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 Графіка платежів в сумі, зазначеній у графі 6 Графіка платежів.

Якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день (п.2.5 Загальних Умов).

Приписами п. 2.6 Загальних умов договору фінансового лізингу встановлено, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті: http://bank.gov.ua/control/uk/index) за наступною формулою: Т= Т0*Кт: Ко, де: Т- поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях; То-поточний лізинговий платіж, зазначений в Графі 6 Графіка платежів; Ко - офіційний курс української гривні до долара США на дату укладання Договору; Кт - середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 (один) відсоток (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу).

При цьому, якщо Кт, збільшений на 1 (один) відсоток, буде менше, ніж Ко, перерахунок не проводиться.

Для погашення вартості Предмета лізингу відноситься сума, зазначена в графі 4 Графіка платежів на відповідну дату. Різниця поточного лізингового платежу, розрахованого за правилами цього пункту Загальних умов, і суми, що відшкодовує вартість Предмета лізингу, вважається комісією Лізингодавця.

Згідно п. 2.9 Загальних умов договору фінансового лізингу, при надходженні коштів (лізингових платежів) від Лізингоодержувача сторони узгодили наступну черговість виконання Лізингоодержувачем своїх грошових зобовязань за договором:

- оплата сум штрафних санкцій (штраф, пеня), які підлягають сплаті за порушення зобовязань за договором;

- оплата сум компенсацій витрат, понесених Лізингодавцем та не відшкодованих Лізингоодержувачем;

- оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди Лізингодавця;

- оплата простроченої заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу;

- оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди Лізингодавця;

- оплата поточної заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу.

У разі перерахування Лізингоодержувачем лізингових платежів за цим договором в сумі, недостатній для повного виконання зобовязань за договором, та/або з порушенням зазначеної черговості, Лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від Лізингоодержувача кошти відповідно до вищевказаної черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а Лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей договір.

Підпунктом 7.1.1 п. 7.1 Загальних умов встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору Лізингоодержувач за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Підпунктом 7.1.2 п. 7.1 Загальних умов сторони погодили, що Лізингоодержувач у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1 договору, оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів у розмірі 5 % від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів 10 % від суми простроченої заборгованості; понад 20 днів 15 % від суми простроченої заборгованості.

Приписами п.7.3 Загальних умов договору фінансового лізингу встановлено, що Лізингодавець має право на свій розсуд стягувати з Лізингоодержувача прострочену заборгованість у безсуперечному порядку на підстав виконавчого напису нотаріуса (у випадках, передбачених чинним законодавством) та/або в судовому порядку, визначеному чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2014р. позивач передав лізингоодержувачу (відповідачу) предмет лізингу, а саме автомобіль марки АUDI Q7 2013р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, № шасі/кузова WAUZZZ4L9EDO17754, № двигуна CRC159237, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі (а.с.26), чим виконав свої зобовязання за договором належним чином.

Вказаний предмет лізингу було отримано директором ПП „А.М.А. ОСОБА_2, що підтверджується підписом вказаної особи та проставленим штампом підприємства.

В свою чергу, як зазначає позивач, і вказане не спростовано в ході судового розгляду, відповідач оплатив авансовий платіж та належним чином у відповідності до умов п. 2.6 загальних умов договору в повному обсязі оплачував лізингові платежі з урахуванням суми курсової різниці, однак з квітня 2015р. припинив виконувати свої зобовязання по оплаті лізингових платежів, у звязку із чим у останнього виникла заборгованість, яка не була погашена відповідачем добровільно.

Відтак, ТОВ "Український лізинговий фонд", з урахуванням приписів ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4. укладеного з відповідачем договору, листом від 06.06.2015р. (а.с.28) повідомив останнього про відмову від договору та повернення предмету лізингу.

Як встановлено судом, 03.11.2015р. у відповідача було вилучено предмет лізингу (а.с.29), з огляду на що позивач стверджує, що договір фінансового лізингу є розірваним з 03.11.2015р.

З урахуванням вказаного, позивач зазначає, що у відповідача існує заборгованість по лізингових платежах за період з 13.04.2015р. по 03.11.2015р. у сумі 211 497,66 грн., на яку позивачем було нараховано пеню, 3 % річних та штраф у розмірах, що заявлений до стягнення.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 806 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч.2 вказаної статті ЦК України, до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Проаналізувавши укладений між сторонами договір та правову природу дій, вчинених на його виконання, суд вважає, що правовідносини виникли із договору лізингу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

При цьому статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, отримавши предмет лізингу від ТОВ "Український лізинговий фонд", відповідач за умовами укладеного договору зобов'язаний був сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно з графіком платежів (додаток №1 до договору), яким було встановлено дату оплати першого та періодичних лізингових платежів (12 число кожного місяця), суму лізингового платежу щодо кожної дати платежу та його складову частину - суму відшкодування вартості предмета лізингу. Вказані суми були зазначені у гривнях, проте порядок розрахунку суми кожного лізингового платежу у разі зміни курсу долару США встановлений п.2.6 загальних умов.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, в порушення вищезазначених законодавчих вимог відповідач не надав суду доказів виконання договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення лізингових платежів є цілком обґрунтованими.

Разом з тим, як встановлено судом, сума лізингових платежів, що заявлена до стягнення, у сумі 211 497,66 грн. (а.с.4 табл. №1) розрахована шляхом помноження загальної суми лізингового платежу, включаючи платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу, на середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 (один) відсоток (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу), та ділення на офіційний курс української гривні до долара США на дату укладання Договору. При цьому, із кожної суми, отриманої зазначеним чином, відмінусовано платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу, вказаний у графіку, тобто без застосування до нього зміни курсу долару.

Суд вважає зазначені підрахунки помилковими з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач ТОВ Український Лізинговий фонд залишалось власником предмета лізингу (пункт 8.1 укладеного договору). А розділом 8 цього договору було передбачено перехід права власності на предмет лізингу до відповідача у разі здійснення ним всіх платежів за договором.

При цьому, за договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Як вже було зазначено, згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та пунктом 11.4 договору, лізингодавець повідомив лізингоодержувача про відмову від договору та припинення його дії і вимагав повернення предмета лізингу (повідомлення від 6.06.2015 про відмову від договору (а.с.28).

Відповідно до акта повернення майна від 3.11.2015р. ПП „А.М.А. повернуло ТОВ "Український лізинговий фонд предмет лізингу.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У розділі 11 договору сторони встановили право лізингодавця у разі розірвання договору в односторонньому порядку вимагати повернення предмета лізингу в безспірному порядку та право утримувати всі суми, що вже були сплачені лізингоодержувачем за договором.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ "Український лізинговий фонд обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ПП „А.М.А. і, відповідно, відсутність права вимагати оплати такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості майна, яке залишилося у власності позивача.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.3 ст.82 ГПК України, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Зазначена норма містить також обовязковість приведення судової практики у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи, що Постанова Верховного суду України від 29.10.2013р. №13/038 по справі № 7/5005/2240/2012, містить аналогічну правову позицію, суд вважає за необхідне зазначити про її застосування у відповідності до викладених приписів ст.ст.82, 111-28 ГПК України.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як курсова різниця, нарахована на платіж з відшкодування вартості цього майна, є безпідставними.

Зазначення позивачем у договорі, що фактично курсова різниця, нарахована на таку складову частину лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, є комісією лізингодавця не змінює правової природи платежу з відшкодування вартості майна, а тому не може бути взято судом до уваги. При цьому, нарахування курсової різниці на винагороду (комісію) лізингодавця (графа 5 графіку (а.с.11), суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору.

За таких обставин, судом із застосуванням положень договору було здійснено власний розрахунок лізингових платежів, що підлягають стягненню, згідно з яким сума лізингових платежів, що має бути стягнута в межах даної справи, складає 138 802,98 грн.

Дата оплатиСума боргу (грн.)Кт/КоСума боргу з врахуванням курсової різниці
12.05.2015 8787.9520.796/7.99322864.28
12.06.20158705.0721.2378/7.99323129.81
13.07.20158621.0822.1356/7.99323874.99
12.08.20158535.9721.5853/7.99323051.60
14.09.20158449.7321.9156/7.99323167.88
12.10.20158362.3421.7112/7.99322714.42
Всього 138802.98

При цьому, суд вважає, що часткова сплата платежу за квітень 2015р., з огляду на положення п.2.9 цілком охоплює комісію (винагороду) лізингодавця з урахуванням курсової різниці, а залишок суми по рахунку має бути віднесено як заборгованість по відшкодуванню вартості предмета лізингу.

Що стосується вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, су вказує наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи здійснений власний розрахунок суми основного боргу, судом здійснено також відповідні розрахунки річних та втрат від інфляції, у звязку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції в розмірі 2110,46 грн. та 3832,55 грн., відповідно.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
22864.2813.05.2015 - 29.01.20162623 %492.37
23129.8113.06.2015 - 29.01.20162313 %439.15
23874.9914.07.2015 - 29.01.20162003 %392.47
23051.6013.08.2015 - 29.01.20161703 %322.09
23167.8815.09.2015 - 29.01.20161373 %260.88
22714.4213.10.2015 - 29.01.20161093 %203.50
Всього 2110.46

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
13.05.2015 15.01.201622864.281.0451030.9623895.24
13.06.2015 15.01.201623129.811.023522.5823652.39
14.07.2015 15.01.201623874.991.019442.1524317.14
13.08.2015 15.01.201623051.601.029664.0623715.66
15.09.2015 15.01.201623167.881.037859.6324027.51
13.10.2015 15.01.201622714.421.014313.1723027.59
Всього 3832.55

Крім того, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як свідчать матеріали справи, підпунктом 7.1.1 п.7.1 Загальних умов сторони погодили, що за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, Лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що лізингоодержувач не виконував належним чином свої зобов'язання по сплаті лізингових платежів, суд, з урахуванням вищенаведених висновків, здійснив власний розрахунок пені, що підлягає стягненню, згідно з яким розмір позовних вимог в цій частині є обґрунтованим на суму 30 076,92 грн.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
22864.2813.05.2015 - 27.08.20151070.164 %4021.61
22864.2828.08.2015 - 24.09.2015280.148 %947.14
22864.2825.09.2015 - 29.10.2015350.121 %964.68
22864.2830.10.2015 - 10.11.2015120.121 %330.75
23129.8113.06.2015 - 27.08.2015760.164 %2889.64
23129.8128.08.2015 - 24.09.2015280.148 %958.14
23129.8125.09.2015 - 29.10.2015350.121 %975.89
23129.8130.10.2015 - 11.12.2015430.121 %1198.95
23874.9914.07.2015 - 27.08.2015450.164 %1766.10
23874.9928.08.2015 - 24.09.2015280.148 %989.01
23874.9925.09.2015 - 29.10.2015350.121 %1007.33
23874.9930.10.2015 - 17.12.2015490.121 %1410.26
23874.9918.12.2015 - 10.01.2016240.121 %690.74
23051.6013.08.2015 - 27.08.2015150.164 %568.40
23051.6028.08.2015 - 24.09.2015280.148 %954.90
23051.6025.09.2015 - 29.10.2015350.121 %972.59
23051.6030.10.2015 - 17.12.2015490.121 %1361.62
23051.6018.12.2015 - 29.01.2016430.121 %1194.89
23167.8815.09.2015 - 24.09.2015100.148 %342.76
23167.8825.09.2015 - 29.10.2015350.121 %977.49
23167.8830.10.2015 - 17.12.2015490.121 %1368.49
23167.8818.12.2015 - 29.01.2016430.121 %1200.92
22714.4213.10.2015 - 29.10.2015170.121 %465.49
22714.4230.10.2015 - 17.12.2015490.121 %1341.71
22714.4218.12.2015 - 29.01.2016430.121 %1177.42
Всього 30076.92

Крім того, підпунктом 7.1.2 п. 7.1 Загальних умов сторони погодили, що Лізингоодержувач у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1 договору, оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів у розмірі 5 % від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів 10 % від суми простроченої заборгованості; понад 20 днів 15 % від суми простроченої заборгованості.

За таких обставин, з відповідача слід стягнути штраф у сумі 20 820,45 грн. (138802,98х15%).

У відповідності до ст.44,49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "А.М.А." (65104, АДРЕСА_2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, офіс 301, ) заборгованість по оплаті лізингових платежів у розмірі 138 802 /сто тридцять вісім тисяч вісімсот дві/грн. 98 коп.; 3 % річних у сумі 2 110 /дві тисячі сто десять/грн. 46 коп.; інфляційні втрати у розмірі 3 832 /три тисячі вісімсот тридцять дві/грн. 55 коп.;пеню у сумі 30 076 /тридцять тисяч сімдесят шість/ грн. 92 коп.; штраф у розмірі 20 820 /двадцять тисяч вісімсот двадцять/ грн. 45 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 934 /дві тисячі девятсот тридцять чотири/ грн. 64 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 квітня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська