ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Справа № 915/65/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 483 від 23.09.2014;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 5 від 11.01.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1833/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, 54029, м.Миколаїв, пр. Жовтневий, буд. 21,

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 54030, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська,41,

про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 № 61-ріш,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариствоМиколаївське обласне підприємство автобусних станцій (надалі ПрАТ ТД МОПАС) предявлено позов до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі Тервідділення АМК) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Тервідділення АМК від 24.12.2015 р. № 61-ріш у справі № 1-26.250/36-2015 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, котрим визнано дії ПрАТ ТД МОПАС, які полягали в неподанні інформації у повному обсязі на вимогу голови Тервідділення АМК, порушенням пунктів 13 та 14 ст. 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, і за вказані порушення на Підприємство накладено штраф у загальній сумі 108800 грн., посилаючись на те, що інформацію на вимогу голови Тервідділення АМК надано у повному обсязі та у встановлені строки, отже у відділення АМК відсутні правові підстави (перевищення повноважень), передбачені Законом України «Про Антимонопольний комітет України», для вимоги про надання інформації в частині зобов'язання зазначити фактичні витрати, які були понесені Підприємством на надання послуги попереднього продажу квитків за період 2013, 2014, 2015 роки на звернення гр. ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених антимонопольним законодавством.

У відзиві від 29.02.2016 р. № 1-/292/91-315 на позов Тервідділення АМК вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки за приписами наведених законодавчих норм, здійснення відповідних повноважень, в тому числі розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідування за заявами і справами, а також проведення дослідження ринку, є виключною компетенцією Антимонопольного комітету України та органів, що входять в його систему. Тервідділення АМК при запитуванні інформації, у зв'язку із розглядом заяви гр. ОСОБА_3, здійснювало дослідження ринку автостанційних послуг на предмет дотримання учасниками цього ринку вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Рішенням № 61-ш від 22.09.2015 р. Відділення визнало дії Підприємст, які полягали у неподанні інформації в неповному обсязі на вимоги голови Відділення від 07.08.2015 р. № 1-292/80-1232 та від 25.08.2015 р. № 1-292/80-1236 у встановлений головою територіального відділення строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктами 13 та 14 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, а саме: подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки. За вчинення вказаного порушення на Підприємство накладено штраф у відповідності абзацу 4 частини 2 статті 52 ЗУ Про захист економічної конкуренції у розмірі 108800 грн.

Позивач не погоджується з рішенням № 61-ш, зазначаючи, що запити відповідача містять ознаки зловживанням владних повноважень, перевищенням службових обовязків та навмисно затягують процес розгляду справи по суті звернення гр. ОСОБА_3 Окрім того, посилається на ст. 19 Конституції України, відповідно до якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини 1 статті 17 Закону України Про Антимонопольний комітет України встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від субєктів господарювання, обєднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб та працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України від 23.02.2001р. № 32-р, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30.03.2001р. за № 291/5482 (надалі Положення про територіальне відділення).

Виходячи з викладеного позивач вважає, що направлення Відділенням запиту відповідній особі щодо подання нею певної інформації буде носити правомірний характер в контексті вимог, що передбачені пунктом 5 частини 1 статті 17 Закону України Про Антимонопольний комітет України, а також пунктів 13, 14 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, тобто лише тоді, коли це буде прямо передбачено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України Про Антимонопольний комітет України основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності субєктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, утворені територіальні відділення, які здійснюють аналогічні завдання та наділені певною компетенцією, а їх голови певними повноваженнями.

Пунктом 12 статті 17 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначені повноваження голови територіального відділення проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), субєктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Аналогічне повноваження голови територіального відділення визначено у підпункті 10 пункту 3 Положення про територіальне відділення, де зазначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції відділення має такі повноваження, зокрема, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), субєктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Отже, вказане повноваження є однією із форм реалізації завдань, покладених на органи Антимонопольного комітету України, передбачених статтею 3 Закону України Про антимонопольний комітет України та пунктом 2 Положення про територіальне відділення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 17 Закону України Про Антимонопольний комітет України та пунктом 8 Положення про територіальне відділення, голова територіального відділення має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від субєктів господарювання, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Таким чином голова територіального відділення має право вимагати інформацію не тільки під час розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведенні перевірки, а і в інших передбачених законом випадках.

У звязку із проведенням Відділенням дослідження стану конкуренції на ринку обовязкового технічного контролю транспортних засобі, відповідачу було надіслано вимоги від 07.08.2015 р. № 1-292/80-1232 та від 25.08.2015 р. № 1-292/80-1236 про надання інформації. При цьому у вимогах містились посилання на законодавчі норми, які дають Відділенню право надсилати таку вимогу, вказується у звязку з яким повноваженням вимагається інформація (дослідження стану конкуренції на ринку автостанційних послуг) та зазначаються норми, які передбачають обовязковість виконання вимог голови відділення і відповідальність у разі невиконання такої вимоги, а саме посилання на статті 3, 17, 22, 22-1 Закону України Про антимонопольний комітет України.

Отже, надіславши вимогу позивачу про надання інформації у звязку із дослідженням стану конкуренції на ринку певного товару, територіальне відділення діяло у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Така ж сама правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 14 серпня 2012 року по справі № 08/03/26/64/2011.

Усе вищенаведене дає підстави вважати дії Відділення під час прийняття оскаржуваного Рішення № 61-ш правомірними, а само рішення таким, що відповідає вимогам Закону.

Всі інші доводи позивача судом відхиляються, оскільки жодним чином не можуть вплинути на висновок суду про законність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, а також спростовуються матеріалами справи.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивач не довів належними та допустимими доказами як факту порушення відповідачем закону під час прийняття оспорюваного Рішення № 61-ш, так і факту відсутності дій, які кваліфіковані Відділенням як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські (судові) витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні 12 квітня 2016 року, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 12 квітня 2016 року.

Суддя С.М.Коваль