РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/2589/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/2589/16

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси»;

про стягнення 1 238 361,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ємець Ю.В., довіреність № 20 від 25.02.2016р.;

від відповідача: Кудляк Є.В., голова комісії з припинення, протокол № 1 від 18.01.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось державне Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (надалі - відповідач) про стягнення 1 238 361,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору оренди у визначений строк не сплатив плату за оренду нерухомого майна, внаслідок чого виникла заборгованість перед державним бюджетом у сумі 1 084 093,58 грн., за прострочення оплати якої позивачем нараховані пеня в сумі 140 783,54 грн. та 13 484,28 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/2589/16 та призначено її розгляд на 17.03.2016р. Також, вказаною ухвалою було відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 31.03.2016р., у зв'язку неявкою представників сторін та неподанням витребуваних судом доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2016р. розгляд справи відкладений на 14.04.2016р., у зв'язку з клопотанням відповідача.

11.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 1 856 481,13 грн. заборгованість з орендної плати, 291 750,68 грн. - пені та 24 697,19 грн. - інфляційних втрат, загалом 2 172 929,00 грн.

14.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.04.2016р. заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 2 172 929,00 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні 14.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, зазначаючи, що позивачем не надано доказів несплати відповідачем орендної плати за спірним договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2008р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (за договором - орендодавець, далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (за договором - орендар, далі - відповідач) було укладено договір оренди № 4074 ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу державного підприємства «Міністерства оборони України «Укроборонресурси», відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс структурного підрозділу державного підприємства «Міністерства оборони України «Укроборонресурси» (за договором - підприємство), склад і вартість якого визначено відповідно з актом оцінки, протоколом про результати інвентаризації та передавальним балансом підприємства, складеним станом на 31.07.2008р. і становить:

- первісна вартість основних засобів - 19 572 516,47 грн.;

- залишкова вартість основних засобів за вирахуванням зносу - 13 642 016,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі орендованого майна від 01.09.2008р. орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування необоротні активи цілісного майнового комплексу структурного підрозділу державного підприємства «Міністерства оборони України «Укроборонресурси» за адресою: 03039, м. Київ, вул. Саперно-Слобідський проїзд, 3, склад і вартість яких визначено відповідно з актом оцінки вартості майна, складеного станом на 31.07.2008р. та затвердженого начальником регіонального відділення ФДМ України по м. Києву від 01.09.2008р.

В подальшому, 25 вересня 2008 року, між позивачем (за договором - орендодавець) та відповідачем (за договором - орендар) було укладено Договір оренди № 4074 ЦМК/НП цілісного майнового комплексу структурного підрозділу ДП МОУ «Укроборонресурси», який посвідчено нотаріально, та згідно п.2.1 якого визначено, що відповідач вступає у строкове платне користування цілісним майновим комплексом, на підставі акта приймання передачі до договору оренди № 4074 ЦМК від 01.09.2008р., при цьому в п. 2.2 договору № 4074 ЦМК/НП від 25.09.2008р. (далі - договір), вказано про те, що права власності на цілісний майновий комплекс (далі - ЦМК) у відповідача не виникає.

Строк дії нотаріального договору оренди в умовах п. 10.1, встановлено на десять років.

07.05.2012р. між сторонами було підписано нотаріальний договір про внесення змін до договору оренди № 4074 ЦМК/НП цілісного майнового комплексу структурного підрозділу ДП МОУ «Укроборонресурси» від 25.09.2008р., яким, зокрема, було внесено зміни в п.3.1 договору відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.09.2011р. №961 та викладено його в наступній редакції:

Абзац 1 пункту 3.1: Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунків орендної плати розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, і становить за базовий місяць розрахунку - серпень 2011 року 154 412,73 грн.

Абзац 3 пункту 3.1: Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2011 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (серпень) на індекс інфляції за вересень, жовтень місяці 2011 року.

Відповідно до п.3.3 договору, орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

За умовами п.5.2 договору, встановлено обов'язок відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету.

Як встановлено судом, відповідач не виконував свої зобов'язання за договором оренди належним чином щодо здійснення орендних платежів, у зв'язку з чим, у відповідача існує заборгованість перед позивачем та державним бюджетом у розмірі 1 856 481,13 грн.

Отже, на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 856 481,13 грн.

Станом на 18.03.2016р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем за нараховану орендну плату в сумі 1 856 481,13 грн.

У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 1 856 481,13 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що відповідач свої зобов'язання по оплаті оренди виконав неналежним чином, що призвело до виникнення боргу станом на день звернення позивача з позовом до суду в сумі 1 856 481,13 грн. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу по оплаті оренди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач належних та допустимих доказів протилежного, суду не надав.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 291 750,68 грн. - пені та 24 697,19 грн. - інфляційних втрат, які розраховані за кожний місяць, в якому виникла заборгованість, окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 3.5 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим та задовольняє зазначену вимогу у повному обсязі в сумі 291 750,68 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 24 697,19 грн., підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 50-Г, ) 1 856 481 грн. 13 коп. основного боргу, 291 750 грн. 68 коп. пені та 24 697 грн. 19 коп. інфляційних втрат. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ) в доход Державного бюджету України 32 593 грн. 94 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов