РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/3867/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства "ФЛЕШ" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 10 340, 99 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Ісаєнко К.Ю. (довіреність № б/н від 26.02.2016);

від відповідача - Поліщук Л.І. (довіреність № 02/324-46 від 04.01.2016);

від третьої особи - ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 від 04.07.2002),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року приватне підприємство "Флеш" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі по тексту - відповідач) про стягнення 10 340,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 порушено провадження у справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.03.2016 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 розгляд справи відкладено на 20.04.2016.

11.04.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на судовий запит стосовно страхового полісу № АІ/623887.

25.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. За таких обставин, відповідач стверджує, що сума страхового відшкодування без вирахування ПДВ складає 4 647, 72 грн.

Також, вартість матеріального збитку щодо відновлення складових частин, які були пошкоджені до настання ДТП, згідно звіту № 10386 складає 1 536, 29 грн.

За таких обставин, на думку відповідача, останнім здійснено вірний розрахунок страхового відшкодування, складено страховий акт на підставі звіту від 24.12.2015 № 9992 і від 25.12.2015 № 10386 та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 3 111, 43 грн, а тому відповідач виконав своє зобов'язання перед позивачем.

Відповідач у відзиві посилається на статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Крім того, як стверджує відповідач, рахунок від 17.02.2015 № ІВР0002947, наданий позивачем в якості доказу здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не можна вважати належним доказом матеріального збитку, необхідного для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а лише відображає вартість відновлювального ремонту на конкретному СТО на конкретну дату, оскільки огляд, на підставі якого складено вказаний рахунок проводився без присутності відповідача, вказаний рахунок не містить зменшення на фізичний знос та на ті запчастини, які були пошкоджені до настання ДТП 26.11.2014, а тому, звіти є єдиними належними доказами завданого матеріального збитку пошкодженому транспортному засобу.

18.04.2016 та 20.04.2016 позивач подав до суду заперечення на відзив відповідача.

У судове засідання, призначене на 20.04.2016 представники сторін з'явилися, та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 20.04.2016 представник відповідача заперечив проти заявленого позову, підтримав позицію, викладену у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 20.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено таке.

26.11.2014 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Таврія», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «Чері», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 755/32121/14-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Інтерциклон» від 17.02.2015 № ІВР0002947 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 15 424, 42 грн. Виконані роботи підтверджуються актом виконаних робіт від 17.02.2015 № ІВР1850.

Як вбачається із банківської виписки, наданої позивачем, останнім 24.12.2015 було перераховано на рахунок ТОВ «Інтерциклон» грошові кошти в якості оплати за ремонт та матеріали пошкодженого транспортного засобу у розмірі 15 424, 42 грн.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 95 761, 00 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Згідно витягу з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України цивільно-правова відповідальність особи винної у скоєнні ДТП на момент його вчинення була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (страховий поліс АІ/623887, забезпечений транспортний засіб автомобіль «Чері», державний номерний знак НОМЕР_3, страхувальник ОСОБА_1).

Приватне підприємство «ФЛЕШ» в особі водія ОСОБА_5, звернулося до відповідача із повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування як до особи, що застрахувала цивільно-правову відповідальність водія, винного у спричиненні ДТП 26.11.2014.

На підставі страхового акту від 14.01.2015 № ЦВ/14/1645 відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 3 111, 43 грн.

Звертаючись із позовом до суду, ПП «ФЛЕШ» заявило вимогу про стягнення з відповідача страхове відшкодування у розмірі 10 340, 99 грн (за вирахуванням вартості фарб та робіт, які не пов'язані з ДТП у розмірі 1 472, 00 грн, франшизи у розмірі 500, 00 грн та сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування у розмірі 3 111, 43 грн).

Обов'язок страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на наступне.

Як зазначено в преамбулі, вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу.

Щодо тверджень відповідача про те, що звіти є єдиними належними доказами завданого матеріального збитку пошкодженому транспортному засобу, суд зазначає, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Судом установлено факт сплати позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 15 424, 42 грн, виходячи з фактичної вартості ремонту, визначеної особою, яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 за заявою приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10.12.2014 у справі № 910/7163/14.

За таких обставин дійшов висновку, що заперечення відповідача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АІ/623887, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн та франшизу 510, 00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 10 340, 99 грн підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26, ідентифікаційний номер 32382598, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного підприємства "ФЛЕШ" (01023, м. Київ, бульвар Л. Українки, офіс 2, 3, ідентифікаційний номер 19365595, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму страхового відшкодування в розмірі 10 330 (десять тисяч триста тридцять) гривень 99 копійок, а також судовий збір в сумі 1 376 (одна тисяча триста сімдесят шість) гривень 60 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 25 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань