РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа №910/3667/16

За позовомКомунального підприємства «Автотранспортне підприємство Шевченківського району»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех»
простягнення 4637 грн. 95 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Бараболя В.І. - представник за довіреністю № 163 від 20.09.2015;

від відповідача: Кобзар Д.Ю. - керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство Шевченківського району» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» про стягнення 4637 грн. 95 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що у грудні 2015 року ним були надані відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 на суму 2898 грн. 72 коп. та у січні 2016 року - на суму 1739 грн. 23 коп., що разом становить 4637 грн. 95 коп., які залишились відповідачем неоплаченими, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4637 грн. 95 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3667/16, розгляд справи призначено на 25.03.2016.

25.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо стягнення з нього грошових коштів у розмірі 4637 грн. 95 коп. та вказав на те, що протягом грудня 2015 року - січня 2016 року послуги з вивезення сміття надавались позивачем неналежним чином та не у повному обсязі, з порушенням графіку вивезення твердих побутових відходів, погодженого сторонами у договорі. При цьому, відповідач долучив до матеріалів справи копії скарг мешканців будинку про неякісно надані позивачем послуги та акти, складені відповідачем, щодо неякісного надання послуг позивачем.

Відповідач зазначив, що протягом грудня 2015 року позивачем надавались послуги з вивезення твердих побутових відходів лише 4 рази на місяць замість передбачених 13 разів. За таких обставин, враховуючи фактично надані позивачем послуги з вивезення ТПВ (твердих побутових відходів) у грудні 2015 року (4 рази на місяць по 4 контейнери), відповідач стверджує, що розмір наданих позивачем послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року становить 1254 грн. 35 коп., які було сплачено відповідачем (відповідачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 72 від 23.03.2016).

Так само, відповідач зазначає, що у січні 2016 року позивачем не у повному обсязі та з порушенням графіку вивезення ТПВ були надані відповідні послуги, у зв'язку з чим відповідач здійснив власний розрахунок за фактично надані позивачем послуги у січні 2016 року на суму 1175 грн. 96 коп., які було сплачено відповідачем (відповідачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 73 від 24.03.2016).

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з огляду на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань з вивезення ТПВ, відповідач був змушений скористатися аналогічними послугами ДП «Фірма Альтфатер Київ», у підтвердження чого долучив до матеріалів справи актив виконаних робіт за грудень 2015 року та за січень 2016 року.

Також, відповідач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором, відповідачем було надіслано позивачу претензію щодо невиконання позивачем договірних зобов'язань та розірвання договору.

Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджує, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами надання відповідачу послуг на суму 4637 грн. 95 коп., у зв'язку з чим підстави для задоволення позову Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство Шевченківського району» відсутні.

У судовому засіданні 25.03.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.04.2016.

08.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла уточнююча позовна заява про стягнення заборгованості з відповідача, в якій позивач, у зв'язку із здійсненням відповідачем оплати на суму 2430 грн. 31 коп. (після подання позивачем позову), просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 2207 грн. 64 коп.

У судовому засіданні 08.04.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.04.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 19.04.2016 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (в редакції заяви про уточнення позовних вимог).

Представник відповідача у судовому засіданні 19.04.2016 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 19.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» (замовник) та Комунальним підприємством «Автотранспортне підприємство Шевченківського району» (виконавець) укладено Договір № 232/15/ТПВ по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець надає замовнику комплекс послуг по збиранню, видаленню та вивезенню накопичених замовником твердих побутових відходів (ТПВ) з території замовника, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги в порядку та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 та 1.1.3 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 твердими побутовими відходами є відходи (сміття), які утворюються в процесі життя й діяльності людини, що накопичуються у житлових будинках та прилеглої до них території, закладах соцкультпобуту, громадських, навчальних, лікувальних, торговельних та інших закладах/харчові відходи, предмет домашнього вжитку, сміття, макулатура, скло, метал, полімерні матеріали, тощо і які не мають подальшого використання за місцем їх утворення; видалення твердих побутових відходів - транспортування відходів сміттєвозами виконавця від місць їх утворення і тимчасового зберігання до місць їх перероблення та/або знешкодження; знешкодження ТПВ - усунення їх небезпечності шляхом передання цих відходів до об'єктів поводження з відходами, тривалого зберігання, оброблення (перероблення), утилізації, видалення, знешкодження та захоронення побутових відходів.

Згідно з п. 1.2 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 комплекс послуг, що надається виконавцем і оплачується замовником за цим договором включає в себе перевантаження ТПВ у сміттєвоз з контейнера силами виконавця, а разі необхідності також прибирання виконавцем засміченої під час перевантаження ТПВ території навколо місця зберігання контейнерів у випадку, якщо таке засмічення дійсно відбулося внаслідок дії працівників виконавця при здійсненні перевантаження; вивезення сміттєвозом ТПВ на знешкодження до сміттєсортувальної станції та/або полігону.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 загальна вартість послуг, що надаються за цим договором, визначається виходячи із обсягу вивезених виконавцем ТПВ, які були накопичені замовником.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 періодом для розрахунку вартості послуг виконавця є календарний місяць (30 діб).

Відповідно до п. 2.3 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 кількість одиниць контейнерів, в які замовник накопичує і тимчасово зберігає ТПВ - 4 контейнери.

Згідно з п. 2.4 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 тверді побутові відходи вивозяться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 16 три рази на тиждень (понеділок, середа, субота) по чотири контейнери.

Відповідно до п. 2.5 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 сторони погодили середньомісячний обсяг ТПВ, який потребуватиме вивезення, у кількості 57,2 куб м і за який замовник зобов'язується здійснювати оплату відповідно до п. 2.8 цього договору.

Згідно з п. 2.6 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2015) сторони погодили вартість комплексу послуг, що надаються за цим договором, у розмірі 54 грн. 90 коп. без ПДВ, крім того ПДВ 10 грн. 98 коп., разом з ПДВ - 65 грн. 88 коп. за 1 куб м ТПВ.

Відповідно до п. 2.7 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2015) сторони погодили середньомісячну вартість послуг по вивезенню ТПВ, яка із розрахунку даних, зазначених у п. 2.5 та п. 2.6, складає 3768 грн. 34 коп., в т.ч. ПДВ. Але у будь-якому разі об'єми та остаточна вартість наданих послуг фіксується в актах прийняття-здачі наданих послуг.

Згідно з п. 2.9.1 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 акти сторони зобов'язані скласти і підписати та скріпити печатками, після чого передати одна одній не пізніше 25-го числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 замовник має право на якісне та своєчасне одержання послуг згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 7.1 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до повного розрахунку за цим договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 якщо на протязі 30 календарних днів до дати закінчення договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір розірвати цей договір, він вважається продовженим на рік на тих самих умовах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що у грудні 2015 року ним були надані відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 на суму 2898 грн. 72 коп. та у січні 2016 року - на суму 1739 грн. 23 коп., що разом становить 4637 грн. 95 коп., які залишились відповідачем неоплаченими, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4637 грн. 95 коп.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію акту надання послуг № 5059 від 21.12.2015 на суму 2898 грн. 72 коп. та копію акту надання послуг № 300 від 31.01.2016 на суму 1739 грн. 23 коп., копію рахунку на оплату № 232/15/ТПВ від 17.02.2016 на суму 4637 грн. 95 коп. та докази їх направлення відповідачу (копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку від 18.02.2016).

Відповідно до п. 2.7 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2015) сторони погодили середньомісячну вартість послуг по вивезенню ТПВ, яка складає 3768 грн. 34 коп., в т.ч. ПДВ. Але у будь-якому разі об'єми та остаточна вартість наданих послуг фіксуються в актах прийняття-здачі наданих послуг.

Згідно з п. 2.8 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 сторони погодили, що замовник зобов'язується на умовах цього договору здійснювати оплату середньомісячної вартості послуг у розмірі, який зазначений у п. 2.7 договору або в актах прийняття-здачі наданих послуг, до 25 числа наступного місяця за звітним, у якому послуги надавалися.

Відповідно до п. 2.8.1 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 оплату замовник зобов'язується здійснювати шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок виконавця на підставі цього договору або на підставі акту виконаних робіт, виставленого та/або надісланого поштою виконавцем на адресу замовника.

Відповідно до п. 2.9 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 по закінченню кожного поточного місяця надання послуг сторони складають та підписують акт прийняття-здачі наданих послуг згідно з умовами даного договору.

Таким чином, належним доказом обсягу наданих позивачем послуг з вивезення ТПВ є акт надання послуг, який складається та підписується обома сторонами.

Судом встановлено, що акт надання послуг № 5059 від 21.12.2015 на суму 2898 грн. 72 коп. та акт надання послуг № 300 від 31.01.2016 на суму 1739 грн. 23 коп., стягнення за якими є предметом спору та копії яких долучено позивачем до матеріалів справи, не підписані відповідачем та на них відсутня печатка Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех», тобто, об'єм наданих послуг, вказаний позивачем в актах, не погоджений відповідачем.

При цьому, у відзиві на позовну заяву та судових засіданнях відповідач заперечив щодо розміру (об'єму), наданих позивачем послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року та січні 2016 року.

Так, відповідач зазначив, що протягом грудня 2015 року позивачем надавались послуги з вивезення твердих побутових відходів лише 4 рази на місяць замість передбачених 13 разів. За таких обставин, враховуючи фактично надані позивачем послуги з вивезення ТПВ (твердих побутових відходів) у грудні 2015 року (4 рази на місяць по 4 контейнери), відповідач стверджує, що розмір наданих позивачем послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року становить 1254 грн. 35 коп., які було сплачено відповідачем (відповідачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 72 від 23.03.2016).

Так само, відповідач зазначив, що у січні 2016 року позивачем не у повному обсязі та з порушенням графіку вивезення ТПВ були надані відповідні послуги, у зв'язку з чим відповідач здійснив власний розрахунок за фактично надані позивачем послуги у січні 2016 року на суму 1175 грн. 96 коп., які було сплачено відповідачем (відповідачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 73 від 24.03.2016).

Враховуючи заперечення відповідача щодо розміру (обсягу) наданих позивачем послуг за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 у грудні 2015 року та січні 2016 року та беручи до уваги, що відповідні акти надання послуг відповідачем не підписані, суд дійшов висновку, що позивач повинен довести належними та допустимими доказами факт та розмір (обсяг) наданих відповідачу послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року на суму 2898 грн. 72 коп. (відповідно до акту надання послуг № 5059 від 31.12.2015) та у січні 2016 року на суму 1739 грн. 23 коп. (відповідно до акту надання послуг № 300 від 31.01.2016).

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, у якості доказу фактичного надання послуг з вивезення ТПВ за грудень 2015 року та січень 2016 року позивачем долучено у судовому засіданні 25.03.2016 до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних, подорожніх листів та у судовому засіданні 19.04.2016 копії, як стверджує позивач, фактичних графіків надання послуг у грудні 2015 року та січні 2016 року.

Однак, суд не приймає у якості належних та допустимих доказів обсягу фактично наданих відповідачу послуг позивачем із вивезення ТПВ у спірному періоді долучені позивачем копії товарно-транспортних накладних та подорожних листів з огляду на те, що товарно-транспортні накладні є складеними позивачем (перевізником, замовником) та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства «Полігон ТПВ» (вантажоодержувачем), та не містять підписів уповноважених представників відповідача, а також печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех», тобто не є погодженими відповідачем.

При цьому, у долучених позивачем товарно-транспортних накладних відсутня конкретна адреса завантаження, а саме не вказано адресу, за якою послуги з вивезення ТПВ повинні були надаватись відповідачу: м. Київ, вул. Борщагівська, 16, та в них вказано, що пунктом завантаження є Шулявка, а пунктом розвантаження є Тарасовка, Підгірці (полігон № 5), тощо.

При цьому, що саме було завантажено, у долучених позивачем документах не зазначено.

Крім того, подорожні листи є односторонніми документами, які складені представниками позивача, та підтверджують факт користування автомобілем певними особами, однак не є доказами, що підтверджують факт вивезення ТПВ за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 16, з огляду на відсутність у них у графі «маршрут руху» вказаної адреси, а так само об'єму наданих послуг.

Що стосується наданих позивачем графіків фактичного надання послуг з вивезення ТПВ у спірному періоді, суд також не вбачає підстав прийняти їх у якості належного та допустимого доказу фактичного надання послуг відповідачу, оскільки вони не підписані сторонами (зокрема, відповідачем).

При цьому, відмітка у графіку щодо фактичного надання послуг, проставлена позивачем, не свідчить, що така послуга була дійсно надана, а проставлена позивачем ручкою дата надання послуг не є підставою вважати, що послуга (у випадку її надання) була надана саме у зазначену дату.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, зокрема, на порушення позивачем графіку вивезення ТПВ. При цьому, відповідачем були долучені до матеріалів справи копії скарг мешканців будинку за адресою м. Київ, вул. Борщагівська, 16 про невивезення ТПВ позивачем у встановлені графіком дні.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням позивачем Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, відповідачем (комісією у складі уповноважених представників ОСББ «Бажено» та обслуговуючої компанії ТОВ «УК «Політех») були складені акти щодо неякісного надання послуг з вивезення сміття від 10.12.2015 та від 24.12.2015, які долучені позивачем до матеріалів справи.

При цьому, судом встановлено, що 31.01.2016 відповідач направив позивачу претензію щодо невиконання договірних відносин та розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (вих. № 15 від 30.01.2016), в якій відповідач з огляду на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором за останні місяці та керуючись п. 7.6 договору повідомив позивача про розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015.

При цьому, відповідачем разом із відзивом на позовну заяву та у судовому засіданні 19.04.2016 були долучені до матеріалів справи копії Договору № 3345 на вивезення та утилізацію твердих побутових відходів від 01.02.2015 за адресою м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 16 (відповідно до довідки-дислокації), укладеного між відповідачем та ДП «Фірма Альтфатер Київ», акту виконаних робіт з вивезення ТПВ за грудень 2015 року та відповідного рахунку на оплату, акту виконаних робіт з вивезення ТПВ за січень 2016 року та відповідного рахунку на оплату.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, він зобов'язаний був скористатися послугами з вивезення ТПВ ДП «Фірма Альтфатер Київ» у грудні 2015 року та січні 2016 року, оскільки позивач не виконував графіку вивезення ТПВ, передбаченого умовами Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015.

При цьому, суд зазначає, що позивач сам вказує у позовній заяві та уточненій позовній заяві, що вартість послуг з вивезення ТПВ, яка зазначена в акті надання послуг за січень 2016 року, є меншою від середньомісячної вартості, погодженої сторонами у Договорі № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, оскільки розрахована позивачем за фактично надані послуги.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 2.5 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 сторони погодили середньомісячний обсяг ТПВ, який потребуватиме вивезення, у кількості 57,2 куб м і за який замовник зобов'язується здійснювати оплату відповідно до п. 2.8 цього договору.

Згідно з п. 2.6 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2015) сторони погодили вартість комплексу послуг, що надаються за цим договором, у розмірі 54 грн. 90 коп. без ПДВ, крім того ПДВ 10 грн. 98 коп., разом з ПДВ - 65 грн. 88 коп. за 1 куб м ТПВ.

Відповідно до п. 2.7 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2015) сторони погодили середньомісячну вартість послуг по вивезенню ТПВ, яка із розрахунку даних, зазначених у п. 2.5 та п. 2.6, складає 3768 грн. 34 коп., в т.ч. ПДВ. Але у будь-якому разі об'єми та остаточна вартість наданих послуг фіксується в актах прийняття-здачі наданих послуг.

Тобто, у випадку надання позивачем послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року у повному обсязі, їх вартість становила б 3768 грн. 34 коп., в той час як позивачем за грудень 2015 року було нараховано вартість послуг з вивезення ТПВ у розмірі 2898 грн. 72 коп. (обсяг ТПВ - 44 куб м.), що зазначено в акті надання послуг № 5059 від 31.12.2015.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у грудні 2015 року позивачем не у повному обсязі та з порушенням умов Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 були надані відповідачу послуги з вивезення ТПВ, що самостійно зазначено позивачем в акті надання послуг № 5059 від 31.12.2015.

Тобто, по суті, позивач визнає, що неналежним чином виконував свої зобов'язання за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, порушуючи погоджений сторонами графік вивезення ТПВ.

При цьому, судом встановлено, що 31.01.2016 відповідач направив позивачу претензію щодо невиконання договірних відносин та розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (вих. № 15 від 30.01.2016), в якій відповідач з огляду на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором за останні місяці та керуючись п. 7.6 договору повідомив позивача про розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015.

Відповідно до п 7.6 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 кожна із сторін має право вимагати дострокового розірвання цього договору за умови повного виконання взятих на себе зобов'язань, про що ініціатор такої вимоги зобов'язаний повідомити іншу сторону не менш ніж за 30 календарних днів до дати розірвання цього договору

Позивач у позовній заяві та в уточненій позовній заяві не погоджується із порядком, застосованим відповідачем щодо розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, оскільки ініціатор розірвання договору повинен повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів до терміну розірвання.

Однак, суд в межах розгляду даної справи не досліджує та не встановлює факт розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за послуги з вивезення ТПВ, надані (у випадку їх надання) у грудні 2015 року та січні 2016 року, тобто у період до надіслання відповідачем вказаної претензії, з урахуванням положень п.п. 7.1 та 7.2 договору (зокрема, відсутність заперечень щодо продовження дії договору за 30 календарних днів до дати закінчення дії договору).

Відповідно до п. 2.9.2 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 у випадку ненадходження до виконавця акту і відсутності на розгляді письмової претензії щодо виконання умов цього договору, за умови здійснення замовником своєчасно і у повному обсязі оплати згідно з п. 2.8 договору, сторони погодились вважати такий акт узгодженим, а роботи виконані у повному обсязі.

Згідно з п. 4.1.3 Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 у випадку, якщо виконавець не виконує або виконує свої зобов'язання у неповному обсязі та/або неналежним чином, замовник має право звернутися до виконавця з письмовою та обґрунтованою претензією на протязі 5-ти робочих днів з дня виявлення таких недоліків. У випадку, якщо замовник у встановлений строк не звернеться з такою претензією, претензії замовника щодо якості наданих послуг і обсягу вивезення ТПВ не розглядаються, а обсяг наданих послуг за цей місяць вважається наданим своєчасно, належним чином та у повному обсязі.

Суд зазначає, що вказані умови договору не можуть свідчити про те, що у випадку відсутності претензії відповідача у встановлений строк щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, відповідач позбавляється права оскаржити обсяг наданих позивачем послуг чи не погодитись із таким обсягом.

Так само, вказані умови договору не позбавляють позивача обов'язку довести належними та допустимими доказами факт та обсяг наданих ним відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Так, з огляду на специфіку правової природу договору про надання послуг, а саме те, що предметом такого договору є надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, тобто відсутній будь-який осяжний матеріальний результат (як це характерно наприклад для договору підряду, коли обсяг виконаних робіт може бути перевірений шляхом дослідження самого результату виконаних робіт, в тому числі за відсутності письмового погодження сторін, зокрема, шляхом складання акту), доводи позивача щодо відсутності своєчасних заперечень відповідача щодо обсягу наданих послуг як належного і достатнього доказу у підтвердження факту та обсягу надання послуг відповідачу, не відповідають вимогам розумності та добросовісності дій суб'єктів господарських правовідносин, так як мовчазна поведінка замовника послуг щодо непогодження з якістю та кількістю наданих послуг не може бути достатньою підставою для підтвердження факту надання таких послуг.

В той же час, як встановлено судом, 31.01.2016 відповідач направив позивачу претензію щодо невиконання договірних відносин та розірвання Договору № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 (вих. № 15 від 30.01.2016) у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором за останні місяці.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту надання відповідачу послуг з вивезення ТПВ у грудні 2015 року на суму 2898 грн. 72 коп. та у січні 2016 року на суму 1739 грн. 23 коп.

При цьому, як встановлено судом, відповідач сплатив позивачу 23.03.2016 та 24.03.2016 (після звернення позивача з даним позовом до суду) грошові кошти у розмірі 1254 грн. 35 коп. за фактично надані послуги за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 у грудні 2015 року та грошові кошти у розмірі 1175 грн. 96 коп. за фактично надані послуги за Договором № 232/15/ТПВ від 12.02.2015 у січні 2016 року, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 72 від 23.03.2016 на суму 1254 грн. 35 коп. та № 73 від 24.03.2016 на суму 1175 грн. 96 коп.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на те, що грошові кошти у розмірі 2430 грн. 31 коп. були сплачені відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2430 грн. 31 коп.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження позивача, що факт сплати відповідачем частини боргу свідчить про визнання обсягу наданих позивачем послуг за спірний період у повному обсязі (на суму 4637 грн. 95 коп.), оскільки відповідачем було сплачену тільки суму грошових коштів, яку відповідач вважає обгрунтованою (2430 грн. 31 коп.), та яка відповідає фактичному обсягу наданих позивачем послуг, на думку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2207 грн. 64 коп. за послуги з вивезення ТПВ у грудні 2015 року - січні 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, суд покладає судовий збір на відповідача в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку припинити провадження у справі, та покладає судовий збір на позивача в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку відмовити позивачу у позові.

Керуючись ст. 43, ч. 2 ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» грошових коштів у розмірі 2430 грн. 31 коп.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 22-А; ідентифікаційний код: 39609766) на користь Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство Шевченківського району» (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 15-Б; ідентифікаційний код: 30723632) судовий збір у розмірі 655 (шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 92 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.04.2016

Суддя І.М. Отрош