ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.2016 Справа № 905/545/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Гусакові О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи.

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Слов'янськ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Слов'янськ

про стягнення заборгованості з орендної плати приміщення та збитків

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, м. Слов'янськ звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Слов'янськ про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №3/01 від 01.04.2013 р. у розмірі: 5800,00 - сума основного боргу; 1820,71 грн. - пеня; 2291,00 - інфляційні втрати; 8701,20 грн. - упущена вигода; 3000,00 грн. - судові витрати; 2488,32 грн. - витрати за проведення експертизи.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копію договору оренди нежитлового приміщення №3/01 від 01.04.2013 р.,копії: претензії позивача №01 від 01.05.2015 р.; акту приймання-передачі нежитлового приміщення (додаток №1 до Договору оренди) б/н від 01.04.2013 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.02.2016 р. було порушено провадження по справі № 905/545/16.

10.02.2016 року разом з позовною заявою позивач надав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, а саме стоматологічне обладнання, яке знаходиться за адресою: приміщення АДРЕСА_1

21.03.2016 р через канцелярію суду позивачем надане клопотання про залучення письмових доказів, а саме договір про наміри оренди приміщення для офісу та повідомлення від 03.05.2015 р.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи в засідання суду не з'явився, витребуваних документів не надіслав, тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними документами.

Представники позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд.

Встановив:

01.04.2013 р., між позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, м. Слов'янськ ("Орендадавець") та відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, м. Слов'янськ ("Орендар") було укладено договір оренди нежитлового приміщення №3/01 (надалі Договір, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар, починаючи з 01.01.2013 прийняв у тимчасове і платне орендне користування приміщення АДРЕСА_1 у загальному розмірі 60 кв. м. (п.1.1 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його укладення сторонами. Договір діє з 01.04.2013 р. по 01.11.2015 р. ( п. 7 Договору) відповідно до вимог договору.

Відповідно до Акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.04.2013 р. до Договору оренди б/н від 01.04.2013 р. який підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений печатками, Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне орендне користування приміщення з окремим входом на першому поверсі в приміщенні по АДРЕСА_1 загальною площею 60,00 кв. м.

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання

сторонами.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі

встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.3.1 Договору, розмір місячної орендної плати за користування орендованим приміщенням становить 48,34 грн. за 1 кв.м. площі приміщення, прийнятої в орендне користування. Розрахунок орендної плати здійснюється за формулою:48,34*60 кв. м. = 2900,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що встановлену відповідно до п. 3.1 Договору орендну плату "Орендар" перераховує на розрахунковий рахунок "Орендодавця" ОСОБА_2 НОМЕР_3 в Краматорській філії АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", МФО 377078 з першого по п'яте число кожного місяця за кожний поточний місяць відповідно.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати орендної плати з боку відповідача станом на 04.05.2015 року виник борг у розмірі 5800,00 грн., за період березень-квітень 2015 р.

Будь-яких доказів у підтвердження відсутності заборгованості відповідачем надано не було.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди у розмірі 5800,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1820,71 грн. за період 01.05.2015 р по 30.11.2015 р.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату оренди Орендар сплачує Орендодавцю пеню, розмір якої розраховується від суми прострочення платежа, з урахуванням офіційного рівня інфляції, із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, дійочогогв період, за який сплачується пеня.

За здійсненим судом перерахунком, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1220,39 грн., тобто за період з 01.05.2015 р., який заявляє позивач по 06.10.2015 р. відповідно до п. 6 ст. 232 ГПК України (нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано).

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 2 291,00 грн. за період 01.05.2015 р по 30.11.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі - 2291,00 грн. такими, що підлягають задоволенню частково, у розмірі - 219,39 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 8701,20 грн., слід зазначити наступне.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст.228 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже збитки - це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобовязання було виконано боржником.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали причиною, яка позбавила його можливості отримати справедливо очікуваний прибуток.

Разом з тим, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач просить стягнути упущену вигоду у вигляді неотриманих орендних платежів через незвільнення орендованого приміщення (залишення там свого стоматологічного обладнання) після припинення дії договору.

На пітвердження заявленої суми понесених збитків, позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу, який би підтверджував понесені ним збитки саме у розмірі 8701,20 грн., не надано жодного обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Враховуючи вищевикладене заявлена позивачем сума збитків (упущеної вигоди) у розмірі 8701,20 грн. не підлягає задоволенню з огляду на необгрунтованість та не доведеність.

Щодо вимог про стягнення витрат на надання юридичної допомоги у розмірі 3000,00 грн., слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у зв'язку із несплатою позивачем орендних платежів, позивач звернувся до спеціальної організації Донецької обласної колегії адвокатів України адвокату ОСОБА_4 із яким був укладений договір доручення б/н від 17.12.2015 р. про надання юридичних послуг. За даним договором "Клієнт" - Фізична особа-підприємець доручає, а Виконавець - адвокат ОСОБА_4 приймає на себе зобов'язання по здійсненню представлення інтересів "Клієнта" у судовому порядку.

Витрати, які були понесені позивачем підтверджується квитанцією про сплату юридичних послуг №17 від 22.12.2015 р. на суму 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі ч.5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином витрати на надання юридичної допомоги є судовими витратами та підлягають стягненню у порядку встановленому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат за проведення еспертизи у сумі 2488,32 грн.

Судом експертиза не призначалось, та необхідність її проведення не доведена позивачем і не має значення для правильного розгляду справи по суті. На підставі викладеного суд робить висновок, що стягнення витрат за проведення експертизи є необгрунтованими та недоведеними.

Згідно приписів ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо заява позивача від 10.02.2016 р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, а саме стоматологічне обладнання, яке знаходиться за адресою: приміщення АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

До матеріалів справи, доказом, позивачем було надано лише копія з газети оголошень, з огляду на, що, суд заяву про забезпечення позову залишає без задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.9, 11-16, 202, 509, 530, 546, 549, 550, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 632, 759, 761, 762,764 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193, 216-218, 230, 285 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Слов'янськ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Слов'янськ про стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 5800,00 грн. пеню - 1820,71 грн., інфляційні втрати - 2291,00грн., збитки у вигляді упущеної вигоди - 8701,20 грн., витрати за проведення еспертизи у сумі 2488,32 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, (84109, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, (84112, АДРЕСА_3, код ІПН НОМЕР_2, р/р НОМЕР_4 у філії Київсіті ПАТ КБ "ПриватБанк", м. Київ, МФО 380775) заборгованість по орендній платі у сумі 5800,00 грн. пеню - 1220,39 грн., інфляційні втрати - 219,39 грн.,

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, (84109, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, (84112, АДРЕСА_3, код ІПН НОМЕР_2, р/р НОМЕР_4 у філії Київсіті ПАТ КБ "ПриватБанк", м. Київ, МФО 380775) судові витрати у розмірі 1347,96 грн., 3000,00 грн.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення

оголошено в судовому засіданні 22.03.2016 р.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя М.Ю. Мальцев