РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/5336/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії
доПриватного акціонерного товариства "Телесистеми України"
простягнення 22 173 грн 42 коп.
Представники сторін:
від позивача:Ткаченко Т.Ю. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 22 173 грн 42 коп. заборгованості за договором оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015, в тому числі: 18 139 грн 07 коп. основного боргу, 612 грн 07 коп. інфляційних втрат, 202 грн 50 коп. 3 % річних та 3 219 грн 78 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати орендних платежів з квітня 2015 року по січень 2016 року у розмірі 18 139 грн 07 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 612 грн 07 коп. інфляційних втрат, 202 грн 50 коп. 3 % річних та 3 219 грн 78 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5336/16, розгляд справи призначений на 25.04.2016.

21.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи.

25.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи.

25.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник відповідача у судове засідання 25.04.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 015.

У судове засідання 25.04.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 25.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії (орендодавець за договором) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар за договором) укладено договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину технологічного приміщення (далі - майно), розташоване в м. Києві на 2 поверсі чотириповерхового будинку № 10, по вул. Володимирській, загальною площею 2 (два) м2 - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку.

Згідно з пунктом 12.1 договору цей договір набирає чинності від дати підписання його сторонами, діє до 31.12.2015 та регулює взаємовідносини між сторонами з 01.01. 2015. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

У відповідності до пункту 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання-передачі майна (додаток І), вказаного в пункті 1.1 цього договору.

Майно, передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше дати закінчення строку дії договору (якщо не укладено договір на наступний строк) за актом передачі-приймання, звіреним з актом приймання-передачі Майна, зазначеним у пункті 2.1 цього договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які неможливо відокремити від об'єкта оренди (пункт 2.3. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 1021,00 (одна тисяча двадцять одна грн. 00 коп.) з ПДВ (20%) за 1 м2 технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 2 м2 всієї орендованої площі становить 2042,00 (дві тисячі сорок дві грн. 00 коп.) з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

Пунктом 3.5. договору визначено, що орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком надає його орендарю. Орендар протягом двох робочих днів з дати отримання підписує та повертає орендодавцю перший примірник акта про надані послуги.

Згідно з пунктом 3.6 договору орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги. У разі неотримання рахунків та інших первинних документів до 27 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, орендар повинен звернутися до орендодавця для отримання інформації про належну до сплати суму. Неотримання рахунку не є підставою для несплати щомісячних платежів.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду частину технологічного приміщення розташованого в м. Києві на 2 поверсі чотириповерхового будинку № 10, по вул. Володимирській, загальною площею 2 (два) кв.м - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі майна від 01.04.2015.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015 позивачем були виставлені рахунки на оплату оренди № 820000/15-755 від 30.04.2015, № 820000/15-921 від 31.05.2015, № 820000/15-1070 від 30.06.2015, № 820000/15-1337 від 31.07.2015, № 82К500/15-86 від 31.08.2015, № 82К500/15-206 від 30.09.2015, № 82К500/15-322 від 31.10.2015, № 82К500/15-436 від 30.11.2015, № 82К500/15-623 від 31.12.2015, № 82К500/16-24 від 31.01.2016 та складені акти виконаних робіт по оренді приміщення, які були направлені відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих відправлень, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендних платежів за період з квітня 2015 року по січень 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 18 139 грн 07 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів за період з квітня 2015 року по січень 2016 року на суму 18 139 грн 07 коп. та доказів повернення позивачу об'єкта оренди за актом приймання-передачі.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за період з квітня 2015 року по січень 2016 року за договором оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015 на загальну суму 18 139 грн 07 коп. вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 18 139 грн 07 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 612 грн 07 коп. інфляційних втрат, 202 грн 50 коп. 3 % річних та 3 219 грн 78 коп. пені, нарахованих за загальний період прострочення з період 27.05.2015 по 01.02.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 8.2 договору у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 8.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача про нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені з урахуванням положень пункту 8.2 договору, відповідно до якого сторони визначено інший, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, період нарахування пені (до дати погашення заборгованості), та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 12-25 від 01.04.2015, вимоги позивача про стягнення з відповідача 612 грн 07 коп. інфляційних втрат, 202 грн 50 коп. 3 % річних та 3 219 грн 78 коп. пені., підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код 22599262) на Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40, ідентифікаційний код 01189910) 18 139 (вісімнадцять тисяч сто тридцять дев'ять) грн 07 коп. заборгованості, 612 (шістсот дванадцять) грн 07 коп. Інфляційних втрат, 202 (двісті дві) грн 50 коп. 3 % річних, 3 219 (три тисячі двісті дев'ятнадцять) грн 78 коп. пені та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.04.2016

Суддя Н.Б. Плотницька