РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 902/1126/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Олексюк Г.Є.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1С .- адвоката, договір про надання правової допомоги від 06.04.2016р.

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представників за довіреністю від 18.03.2016р. №01-31/897.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Тростянецької районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Вінницької області від 16.09.15 р.

у справі № 902/1126/15 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Приватного підприємства "Рослана", смт.Тростянець Вінницької області

до Тростянецької районної державної адміністрації, смт.Тростянець Вінницької області

про стягнення 41628грн. 35коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. у справі №902/1126/15 частково задоволено позов Приватного підприємства "Рослана" до Тростянецької районної державної адміністрації про стягнення 41628 грн. 35 коп. Стягнуто з відповідача на користь позивача 23858,45 грн. основного боргу, 15532,66 грн. інфляційних втрат, 937,34 грн. 3% річних та 1769,95грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні 1299,90 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Тростянецька районна державна адміністрація звернулася до суду з апеляційною скаргою, вважає, що судом першої інстанції не було доведено обставини, які мають значення справи та висновки не відповідають обставинам справи.

Вказує, що Тростянецькою районною державною адміністрацією та ПП "Рослана" 20.11.2013р. було укладено договір на виконання будівельних робіт з капітального ремонту частини приміщень адмінбудівлі по вул. Леніна, 46, для "Центру з надання адміністративних послуг" №25 на суму 99901,78 грн. Умови вищезазначеного договору були виконані в повному обсязі, про що було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт. По зазначеному договору районна державна адміністрація повністю виконала взяті на себе зобов'язання. Додаткове фінансування з районного бюджету понад 110 тисяч на 2013-2014 роки не передбачалося, про що позивач був повідомлений.

Звертає увагу, що оригіналу договору підряду від 23.12.2013 року, яке надало ПП «Рослана» на суму 23858 грн. 45 коп., в райдержадміністрації немає та він не зареєстрований в журналі реєстрації договорів Тростянецької райдержадміністрації, оплата вищезгаданого договору не здійснювалась. Скаржник вважає, що всі договори, які укладено належним чином та зареєстровано в журналі реєстрації договорів Тростянецької райдержадміністрації i відповідають вимогам чинного законодавства, виконані обома сторонами.

Зазначає, що п.3, 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Ціна даного Договору перевищує бюджетні асигнування, встановлені кошторисом, тому є підстави вважати його недійсним. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення - про відмову у позові.

Крім того, Тростянецька районна державна адміністрація Вінницької області подала пояснення, у яких зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України просить прийняти додаткові докази при розгляді справи №902/1126/15 у зв'язку із тим, що позовна заява до них надійшла 26 серпня 2015 року під час перебування начальника відділу кадрового та правового забезпечення апарату райдержадміністрації ОСОБА_2 у щорічній відпустці, а посада спеціаліста - юрисконсульта в апараті райдержадміністрації вакантна з березня 2015 року до цього часу, тому і справа слухалася без участі представника.

Відповідно до пункту 13.2 договору б/н від 23 грудня 2013 року, який є предметом розгляду суду, передбачено, що замовник (Тростянецька РДА) бере бюджетні зобов'язання за договором та здійснює видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Пунктом 13.3 цього ж договору передбачено, що замовник не несе відповідальність у випадках затримки або припинення бюджетного фінансування на цілі, передбачені договором.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано вимоги бюджетного законодавства, а саме ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим зауважує, що з 16.06.2014 року по 29.08.2014 року (з зупиненням з 17.06.2014 року по 28.08.2014 року) Ладижинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено позапланову ревізію достовірності обсягів кредиторської заборгованості за капітальними видатками Тростянецької РДА станом на 01.03.2014 року. Відповідно пункту 2 акту ревізії до даних звіту про заборгованість за бюджетними коштами (форма № 7 -м), підписаного головою Тростянецької РДА ОСОБА_4 та начальником відділу фінансово - господарського забезпечення ОСОБА_5, за кодом тимчасової класифікації видатків 250404 «Інші видатки» за КЕКВ 3132 «Капітальний ремонт інших об'єктів» та даних меморіального ордеру № 6/1 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими кредиторами» по субрахунку 675 «Розрахунки з іншими кредиторами», станом на 01.03.2014 року рахується кредиторська заборгованість по коштах спеціального фонду на суму 108521,71 гривень.

З метою підтвердження виду, обсягу операції та достовірності стану проведених розрахунків, підтвердження достовірності кредиторської заборгованості станом на 01.03.2014 року проведено 21.07.2014 року Ладижинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією зустрічну звірку в Приватному підприємстві «Рослана». В ході проведення зустрічної звірки у ПП «Рослана» підтверджено факт виконання проектно - вишукувальних робіт по виготовленню проектно - кошторисної документації на капітальний ремонт частини приміщень адмінбудівлі по вул. Леніна, 46 для «Центру з надання адміністративних послуг» в смт. Тростянець Вінницької області, та виконання будівельних робіт з капітального ремонту вищезазначеного приміщення, підтверджено наявну в обліку дебіторську заборгованість станом на 01.03.2014 року в сумі 108521,71 грн.

Просить рішення господарського суду Вінницької області у справі № 902/1126/15 від 16 вересня 2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ПП «Рослана» до Тростянецької районної державної адміністрації про стягнення 41628,35 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу від ПП "Рослана" не надійшло, що відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду .

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях, надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просять рішення господарського суду Вінницької області у справі № 902/1126/15 від 16 вересня 2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ПП «Рослана» до Тростянецької районної державної адміністрації про стягнення 41628,35 грн.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 23.12.2013р. Тростянецькою районною державною адміністрацією (замовник) та приватним підприємством Рослана (підрядник) укладено договір (а.с. 7-10), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник забезпечує в межах проектної та кошторисної частини проектної документації, яка має позитивний експертний звіт від 16.09.2013р. №02-1316-13, та умов договору, виконання будівельних робіт з капітального ремонту частини приміщень адмінбудівлі по вул. Леніна, 46 для Центру з надання адміністративних послуг в смт. Тростянець Вінницької області.

Згідно із п. 3.1 договору ціна договору є динамічною і відповідно до протоколу узгодження ціни будівельних робіт (додаток №1), зведеного кошторису витрат з будівельних робіт (додаток №2), договірної ціни на виконання будівельних робіт (додаток №3) складає 23858 грн. 45 коп.

Згідно із пунктами 10.1., 10.2 договору підрядник направляє замовнику акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3. Замовник у строк 3 робочих дні після отримання акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 повинен їх підписати або направити мотивовану відмову від їх підписання. У разі відсутності мотивованої відмови протягом 5 - ти робочих днів акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 вважаються підписаними, а будівельні роботи прийнятими.

Відповідно до п. 10.3 договору розрахунки за виконані будівельні роботи проводяться замовником в безготівковому порядку, на підставі підписання акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 за відповідним розділом протягом пяти робочих днів з моменту їх підписання.

У п. 13.3. договору сторони зазначили, що замовник не несе відповідальність у випадках затримки або припинення бюджетного фінансування на цілі, передбачені договором.

Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за договором (п. 16.1 договору).

Додатком №1 до договору (протокол погодження договірної ціни) сторони погодили договірну ціну, яка складає 23858 грн. 45 коп. (а.с. 11)

Як встановлено судом, на виконання взятих на себе зобов'язань по виконанню будівельних робіт з капітального ремонту частини приміщень адмінбудівлі по вул. Леніна, 46 для Центру з надання адміністративних послуг в смт. Тростянець Вінницької області позивач виконав, а відповідач без будь-яких зауважень прийняв підрядних робіт на загальну суму 23858 грн. 45 коп., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2013р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. на суму 23858 грн. 45 коп. (а.с.12-15)

Натомість, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт за вищевказаним актом не виконав, відтак у останнього виникла заборгованість щодо оплати вказаних робіт в сумі 23858 грн. 45 коп.

У зв'язку з непроведенням відповідачем розрахунків, позивач 08.04.2014р. та 17.12.2014р. звертався з листами до відповідача з проханням погасити заборгованість за виконані роботи, однак вказані листи, як свідчать матеріали справи, відповідачем залишені без відповіді.

За наведених обставин, позивач звернувся із з позовом до суду про стягнення з відповідача 41628,35 грн., з яких 40691,01 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 937, 34 грн. 3% річних, нарахованих у звязку із невиконанням грошових зобов'язань за договором підряду б/н від 23.12.2013р..

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. №902/1126/15 частково задоволено позов Приватного підприємства "Рослана" до Тростянецької районної державної адміністрації про стягнення 41628 грн. 35 коп. Стягнуто з відповідача на користь позивача 23858,45 грн. основного боргу, 15532,66 грн. інфляційних втрат, 937,34 грн. 3% річних та 1769,95грн. витрат зі сплати судового збору. У стягненні 1299,90 грн. інфляційних втарт відмовлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ч. 4. ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Пунктом 9.1. договору передбачено фінансування будівельних робіт за рахунок коштів місцевого бюджету.

Згідно із пунктами 10.1., 10.2 договору підрядник направляє замовнику акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3. Замовник у строк 3 робочих дні після отримання акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 повинен їх підписати або направити мотивовану відмову від їх підписання. У разі відсутності мотивованої відмови протягом 5 - ти робочих днів акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 вважаються підписаними, а будівельні роботи прийнятими.

Відповідно до п. 10.3 договору розрахунки за виконані будівельні роботи проводяться замовником в безготівковому порядку, на підставі підписаних акта приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про їх вартість форми КБ-3 за відповідним розділом протягом пяти робочих днів з моменту їх підписання.

Судом встановлено, замовник, наперед знаючи про відсутність фінансування, допустив підрядника до виконання підрядних робіт і прийняв їх без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами 31 грудня 2013 року актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року форми КБ-2в (а.с. 13-15) на суму 23858,45 грн. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/ та витрати/ за грудень 2013 року форми КБ-3 (а.с. 12).

Позивач, керуючись, зокрема, ст. 530 ЦК України, звернувся до відповідача з претензією про сплату вартості виконаних підрядних робіт у сумі 23858,45 грн., яку було вручено 08.04.2014р. спеціалісту 1- ї категорії загального відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_6, що убачається із наявної у матеріалах справи претензії, де стоїть підпис представника відповідача ОСОБА_6, що не спростовується відповідачем (а.с. 16).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вартість виконаних підрядних робіт у сумі 23858,45грн. відповідач не сплатив, посилаючись на відсутність у них кредиторської заборгованості по вказаній сумі та заперечуючи укладення договору від 23.12.13р. у зв'язку із відсутністю фінансування.

Статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має викопуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Тростянецької районної державної адміністрації і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, оскільки, як встановлено судом, за відсутності фінансування підрядника було долучено до виконання робіт та прийнято виконані ним підрядні роботи на загальну суму 23858 грн. 45 коп., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2013р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. на суму 23858 грн. 45 коп.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом пункту 10.3 договору підставою для проведення розрахунків є акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, довідка про вартість робіт форми КБ-3в на суму 23858,45 грн., підписавши які 31.12.2013р., відповідач зобов'язаний був оплатити протягом п'яти робочих днів.

Також, отримавши 08.04.2014р. претензію позивача з вимогою сплатити борг у сумі 23858,45 грн., відповідач оплату не здійснив.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 23 858,45грн.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач свій обов'язок щодо оплати за виконані будівельні роботи не виконав, позивачем нараховано інфляційні за період з 16.04.2014р. по 30.06.2015р. у сумі 16832,56 грн. та 3% річних за період з 16.04.2014р. по 06.08.2015р. у сумі 937,34грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11р. в справі №07/238-10).

Крім того, судова колегія звертає увагу, що формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011р. у справі 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Отже, колегією суддів не береться до уваги положення п. 13.3. договору, яким передбачено, що замовник не несе відповідальність у випадках затримки або припинення бюджетного фінансування на цілі, передбачені договором, оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Таким чином, суд вважає правомірним нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що інфляційні втрати підлягають стягненню у розмірі 15532,66грн. У стягненні 1299,90 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Також, перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення 3% річних у сумі 937,34 грн..

Крім того, судом не беруться до уваги твердження скаржника у апеляційний скарзі щодо відсутності у Тростянецької РДА оригіналу договору підряду від 23.12.2013р., відсутності в журналі реєстрації договорів реєстрації вказаного договору, непередбачення програмою додаткового фінансування понад 110 тис. грн., оскільки вказані доводи не мають жодного правового обґрунтування, так як матеріалами справи підтверджується підписання головою Тростянецької РДА ОСОБА_4 вказаного договору та складених на його виконання акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, а відтак і обізнаність відповідача про існування зобовязань щодо оплати виконаних робіт згідно умов даного договору.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом про те, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача 5000 грн. на оплату послуг адвоката є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У пункті 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вбачається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я ОСОБА_1, квитанцію до прибуткового касового ордера.

Проте, позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження участі адвоката ОСОБА_1 в розгляді даної справи (акту надання послуг-робіт), окрім представництва ним інтересів в судовому засіданні 16.09.2015р.; не надано доказів перерахування коштів в сумі 5000 грн. на оплату послуг правової допомоги адвоката по даній справі (платіжні доручення, тощо). Більше того, із адресованих суду звернень вбачається, що вказані документи підписувались лише директором ПП Рослана ОСОБА_7

Крім того, щодо посилання скаржника в поясненнях та додані до нього додаткові докази - ксерокопії акту позапланової ревізії достовірності обсягів кредиторської заборгованості за капітальними видатками Тростянецької районної державної адміністрації від 29.08.2014 р. № 04-15/71 та довідки зустрічної звірки з питань підтвердження виду, обсягу операцій та достовірності стану розрахунків, проведених приватними підприємством «Рослана» з Тростянецькою районною державною адміністрацією від 21.07.2014р. №04-15/102-з, які проведені Ладижинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, надання чи ненадання доказів це право сторони. Але вибираючи спосіб захисту, який базований на ненаданні доказів, сторона несе ризик, що вона не зможе в подальшому посилатися на ті докази, яких вона не надала. Суд першої інстанції, в свою чергу, приймає рішення на підставі наданих доказів і не може передбачити існування у сторін додаткових доказів та документів.

Нормами п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 №7 (із змінами та доповненнями) передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання вищезазначених доказів, відповідач вказує на перебування начальника відділу кадрового та правового забезпечення апарату райдержадміністрації ОСОБА_2 у щорічній відпустці на момент надходження позовної заяви - 26 серпня 2015 року, а посада спеціаліста - юрисконсульта в апараті райдержадміністрації вакантна з березня 2015 року до цього часу, тому і справа слухалася без участі представника.

Проте, як убачається із доданої до пояснення копії розпорядження про надання відпустки ОСОБА_2 від 30.07.2015р. №68-р, остання перебувала у відпустці з 12 серпня 2015 року по 04 вересня 2015 року включно. Рішення господарським судом Вінницької області винесене 16 вересня 2015 року, а тому відповідач мав можливість подати акт від 29.08.2014 р. № 04-15/71 та довідку від 21.07.2014р. №04-15/102-з до суду першої інстанції, інших доказів на спростування зазначеного відповідач не подав.

Усі необхідні докази відповідач мав можливість додати до свого письмового відзиву від 26.08.2015р. №01-31/3477 на позов (а.с. 26-28).

За наведених обставин, керуючись ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не бере до уваги надані відповідачем додаткові докази, а також враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. у справі №902/1126/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. у справі №902/1126/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Тростянецької районної державної адміністрації - без задоволення.

2. Справу №902/1126/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.