ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 рокуСправа № 912/605/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/605/16

за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАРНОКІТ"

про стягнення 19870,41 грн,

представники сторін у судовому засіданні участі не приймали..

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАРНОКІТ" 19870,41 грн заборгованості, з яких:

- за договором від 29.09.2011 № 23/11 заборгованості у сумі 2598,52 грн (1000,00 грн основного боргу, 790,48 грн втрат від інфляції, 63,78 грн 3% річних, 744,26 грн пені);

- за договором від 25.09.2013 № 162/01 заборгованості у сумі 17271,89 грн (13266,99 грн основного боргу, 998,26 грн інфляційних втрат, 173,98 грн 3% річних, 2832,66 грн пені).

Ухвалою від 23.02.2016 господарським судом порушено провадження у справі за даним позовом.

У судовому засіданні 23.03.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою від 23.03.2016 розгляд даної справи судом відкладено до 19.04.2016 на 10:30.

У судовому засіданні 19.04.2016 повноважний представник позивача участі не приймав.

Відповідач участі повноважного представника ні у судове засідання 23.03.2016, ні у судове засідання 19.04.2016 не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 25.02.2016 поштового відправлення за № 046 (а.с. 83).

Станом на 19.04.2016 у матеріалах справи № 912/605/16 відсутні докази отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЧАРНОКІТ" ухвали суду від 23.03.2016 про відкладення розгляду даної справи до 19.04.2016.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії списку згрупованих внутрішніх поштових відправлень від 24.03.2016 № 181, примірник ухвали господарського суду від 23.03.2016 у даній справі було надіслано відповідачеві за юридичною адресою, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 80-81), сформованого Господарським судом Кіровоградської області.

За таких обставин, суд вважає відповідача таким, що належним чином сповіщений судом про дату, час та місце проведення судового засідання та не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та заперечення поданого позову з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою судом не визнавалась, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази господарським судом встановлено таке.

Між Олександрійським воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном МНС України (надалі за текстом ОВРГ(АР)З) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (надалі за текстом Об'єкт) укладено договір від 22.09.2011 № 23/11 на постійне та обов'язкове аварійно0рятувальне обслуговування (надалі зі текстом Договір № 1).

За умовами Договору № 1 (п. 1.1) ОВГР(АР)З організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує і виконує аварійно-рятувальні роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, в кількості 1-ї оперативної одиниці, згідно з нормативом виїзду на Об'єкт, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій.

ОВГР(АР)З здійснює постійне та обов'язкове обслуговування Об'єкту аварійно-рятувальними засобами, зазначеними в Табелі технічного оснащення, що додається до Договору.

За змістом п. 4.1 Договору № 1 сторонами погоджено, що сума Договору складає 6000,00 грн на рік, з щомісячною оплатою 500,00 грн (додаток № 1 до Договору № 1 калькуляція). Ця сума встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), яка додається до Договору, і виконаний згідно з вимогами постанов Кабінету Міністрів України (№ 313 від 11.03.2004 та № 644 від 15.12.2003), наказів Міністерства фінансів України (№ 176/547/211 від 16.06.2002), Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (№ 495/369 від 25.12.2003 та № 440 від 17.11.2003) та іншими нормативно-правовими актами.

При збільшенні обсягів робіт на підприємстві та введення в дію додаткових об'єктів, склад оперативної одиниці та сума Договору може збільшуватися, що встановлюється Додатковими угодами.

Згідно з п. 4.2 Договору № 1 оплата за виконання аварійно-рятувальних та аварійно-технічних робіт аварійно-рятувальними службами виконується за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів (актів, відомостей обліку робочого часу тощо).

Пунктами 6.1, 6.2 Договору № 1 сторонами погоджено, що термін дії договору з 01.10.2011. Припинення дії договору здійснюється у разі закриття Об'єкта та ліквідації причин, які зумовлюють його небезпечність, про що Об'єкт повинен не пізніше як за два місяці письмово попередити іншу сторону (п. 6.3 Договору № 1).

Договір підписано сторонами з прикладенням печаток, що свідчить про погодження усіх його умов.

Додатково сторонами підписано Додаток № 1 до Договору № 1 (калькуляцію) та Додаток № 2 до Договору № 1 (Табель технічного оснащення оперативної одиниці (оперативного відділення) Олександрійського ВГР(АР)З.

Наказом від 15.05.2013 № 224 Олександрійський ВГРЗ було припинено шляхом приєднання до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувальний) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій (а.с. 76).

Згідно з п. 1.2 Статуту Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій загін є правонаступником Олександрійського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону ДСНС України.

ОВГР(АР)З (правонаступником якого є позивач) належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, при цьому, за твердженням позивача відповідач без надання мотивованих заперечень акти виконання умов Договору № 1 на адресу позивача не повертав, свої зобов'язання щодо оплати постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування не виконав, внаслідок чого станом на 22.12.2015 за період з 01.09.2013 по 25.11.2015 утворилась заборгованість у сумі 1000,00 грн.

Так, як убачається з матеріалів справи, відповідачем станом на дату звернення з позовом до суду позивачем не оплачено рахунок від 16.09.2013 № 1472 за вересень 2013 року на суму 500,00 грн, та рахунок від 31.12.2013 № 2358 за грудень 2013 року на суму 500,00 грн, а всього 1000,00 грн.

При цьому, суд враховує, що акти виконання умов Договору № 1 за вересень 2013 року та за грудень 2013 року № 1472 та № 2358 відповідно підписані відповідачем без зауважень (а.с. 29, 30).

05.06.2014 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 01/3-734 про сплату заборгованості у сумі 2500,00 грн (станом на момент направлення претензії), вимоги якої відповідачем виконано частково лише на суму 1500,00 грн.

Окрім того, між Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (Замовник) укладено договір на постійне та обов'язкове обслуговування державним аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 25.09.2013 № 162/01 (надалі за текстом Договір № 2).

За умовами вказаного Договору (розділ 1) Виконавець організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру 01.01.2014 по 31.12.2014 у кількості 0,0 оперативних одиниць згідно з нормативом виїзду на об'єкти Замовника, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій (в редакції Протоколу розбіжностей до Договору № 2, узгодженого у редакції Замовника) (а.с. 51).

Виконавець здійснює постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів Замовника.

Об'єкти Замовника, які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, визначені в додатку № 1 до Договору № 2, який узгоджується обома сторонами.

За умовами розділу 4 Договору № 2 сторонами визначено, що вартість функціонування структурних підрозділів ОСОБА_1 в режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 1-ї оперативної одиниці складає з 01.01.2014 по 31.12.2014 помісячно по 1259,57 грн (в редакції Протоколу розбіжностей до Договору № 2, узгодженого у редакції Замовника) (а.с. 51).

Перерахування коштів проводиться щомісячно в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданими ОСОБА_1 рахунками.

Додатковою угодою від 15.10.2014 № 03/156/01 до Договору № 2 сторонами розділ 1 абзац 1 вказаного Договору викладено в редакції: "ДВГРЗ ДСНС України організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 0,01 оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на об'єкти Замовника, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій".

Абзац 1 пункту 4.1 Договору № 2 сторонами викладено в редакції: "Вартість функціонування структурних підрозділів ОСОБА_1 у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,01 оперативних одиниць складає помісячно з 01.01.2015 по 1474,11 грн.

Додатковою угодою від 02.10.2015 № 04/331/01 до Договору № 2 сторонами абзац 1 пункту 4.1 Договору № 2 викладено в редакції: "Вартість функціонування структурних підрозділів ОСОБА_1 у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,01 оперативних одиниць складає помісячно з 01.01.2016 по 1784,21 грн.

Згідно з п. 4.2 Договору № 2 перерахування коштів проводиться щомісячно в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданими ОСОБА_1 рахунками.

Як свідчать матеріали справи, позивачем надано відповідачеві послуги, обумовлені Договором № 2, що підтверджується: актом від 31.01.2015 № 13-ф на суму 1474,11 грн (не підписаний Замовником), актом від 31.03.2015 № 128-ф на суму 1474,11 грн. актом від 30.06.2015 № 300-ф на суму 1474,11 грн, актом від 31.07.2015 № 375-ф на суму 1474,11 грн, актом від 31.08.2015 № 446-ф на суму 1474,11 грн, актом від 30.09.2015 № 482-ф на суму 1474,11 грн, актом від 30.10.2015 № 524-ф на суму 1474,11 грн (не підписаний Замовником), актом від 30.11.2015 № 600-ф на суму 1474,11 грн (не підписаний Замовником), актом від 31.12.2015 № 632-ф на суму 1474,11 грн (не підписаний Замовником).

Всього за вказаним актами ОСОБА_1 надано Замовникові послуги на суму 13266,99 грн.

Оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи проводиться за фактичними витратами на їх виконання додатково до фінансування загону на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування, на підставі наданих підтверджувальних документів, узгоджених замовником (п. 4.5. Договору № 2).

Поряд з цим, Замовником надані за вказаними вище актами послуги не оплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 13266,99 грн.

За умовами п.п. 6.1, 6.2 Договору № 2 договір укладається на невизначений термін та вступає в дію з 01.01.2014. Дія договору може бути припинена у разі виключення об'єктів Замовника з переліку об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, що підтверджується актом спеціально утвореної міжвідомчої комісії.

Договір № 2 підписано сторонами та скріплено печатками, а відтак сторонами погоджено усі його умови.

При розгляді заявлених позовних вимог господарський враховує таке.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладені між сторонами Договори №№ 1, 2 є договорами про надання послуг, правовідносини за якими регулюються Цивільним кодексом України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (пункт 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Господарський суд враховує, що за Договором № 1 відповідачем підписано акти виконання умов договору від 30.09.2013 та від 31.12.2013 на загальну суму 1000,00 грн. При цьому, докази оплати вказаних актів відповідачем не подано, позовні вимоги в цій частині не спростовано, а відтак вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, суд зауважує, що непідписання без поважних причин відповідачем актів від 31.01.2015 № 13-ф на суму 1474,11 грн, від 30.10.2015 № 524-ф на суму 1474,11 грн, від 30.11.2015 № 600-ф на суму 1474,11 грн, від 31.12.2015 № 632-ф на суму 1474,11 грн за Договором № 2 не звільняє Замовника від обов'язку їх оплати, оскільки за змістом 3.13 Договору № 2 Замовник зобов'язаний впродовж 10 календарних днів підписати наданий ОСОБА_1 виконання умов договору та один примірник повернути на його адресу.

При цьому, п. 5.2 Договору № 2 сторонами визначено, що якщо Замовник не підписує наданий ОСОБА_1 виконання умов договору, то умови договору вважаються виконаними належним чином.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 13266,99 грн заборгованості за Договором № 2 є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача:

1) за Договором № 1:

- інфляційні втрати в сумі 790,48 грн;

- 3% річних в сумі 63,78 грн;

- пеню в сумі 744,26 грн;

2) за Договором № 2:

- інфляційні втрати в сумі 998,26 грн;

- 3% річних в сумі 173,98 грн;

- пеню в сумі 2832,66 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом враховується, що умовами Договору № 1 сторонами не узгоджено конкретного строку виконання Замовником зобов'язань з оплати отриманих послуг.

У випадку, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, суд виходить з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Так, за змістом вказаної норми якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Відтак, суд дійшов висновку, що розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені за Договором № 1 необхідно здійснювати з восьмого дня після виставлення позивачем відповідачеві рахунків за вересень та грудень 2013 року. Доказів неотримання таких рахунків відповідачем суду не подано.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за Договором № 1 господарський суд погоджується з обраним позивачем періодом їх нарахування, а також з розміром 3% річних та інфляційних збитків, заявлених до стягнення позивачем.

Поряд з цим, стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 744,26 грн за Договором № 1 господарський суд зауважує таке.

Згідно з п. 5.3 Договору № 1 сторонами погоджено, що за порушення терміну оплати "Об'єкт" сплачує "ОВГР(АР)З" пеню згідно статті 231 Господарського кодексу України.

Господарський суд враховує, за згідно із частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, судом враховано зміст п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з яким щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відтак, помилковим є посилання позивача на зміст ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України в частині необхідності нарахування пені за весь час прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором № 1.

Як встановлено судом, зобов'язання з оплати наданих за Договором № 1 послуг мало бути виконано з восьмого дня після виставлення позивачем відповідачеві рахунків за вересень та грудень 2013 року, а отже нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання можливо було у шестимісячний термін, починаючи з таких дат.

За розрахунком суду сума пені за кожним рахунком окремо з огляду на вищезазначені положення становить 33,81 грн та 42,68 грн відповідно, всього 76,49 грн.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за Договором № 1 господарським судом задовольняються на суму 76,49 грн. В решті вимог про стягнення пені за таким договором суд відмовляє.

Господарським судом перевірено також розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за Договором № 2.

Суд погоджується з обраними позивачем періодами нарахування інфляційних втрат та 3% річних окремо за кожним актом та рахунком, за якими наявна заборгованість.

Водночас, за розрахунком господарського суду загальна сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожним актом та рахунком окремо складає 141,40 грн, із сумою інфляційних втрат у розмірі 998,26 грн господарський суд погоджується.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за Договором № 2 судом задовольняються повністю на суму 998,26 грн, а 3% річних частково на суму 141,40 грн. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 32,58 грн суд відмовляє.

За умовами пункту 5.4 Договору № 2 сторони погодили, що за порушення терміну оплати Замовник сплачує ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день затримки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується та виплачується пеня.

Господарський суд враховує, що такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок пені за Договором № 2, здійснений позивачем господарський суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки він суперечить умовам п. 5.4 Договору № 2 в частині розміру пені, обумовленої Договором.

Так, позивачем при здійсненні розрахунку пені визначено її у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тоді як умовами Договору № 2 сторони погодили розмір пені 0,1% від суми заборгованості за кожний день затримки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином, даним положенням Договору № 2 сторонами встановлено обмеження граничного розміру пені, яка може бути нарахована ОСОБА_1, тоді як її розмір - 0,1% від суми заборгованості, такий граничний розмір не перевищує.

Відтак, розрахунок пені необхідно здійснювати, виходячи з умов Договору № 2 та з огляду на розмір пені, визначений таким Договором 0,1% від суми заборгованості.

Окрім того, позивачем при нарахуванні пені за Договором № 2 також не враховано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За розрахунком суду, з огляду на зміст ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також п. 5.4 Договору № 2, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за порушення умов Договору № 2 складає 4,62 грн. Позовні вимоги в цій частині задовольняються господарським судом частково на суму 4,62 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені за порушення умов Договору № 2 в сумі 2828,04 грн суд відмовляє у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Суд зауважує, що у випадку непогодження відповідачем із заявленою сумою боргу останній зобов'язаний в силу положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України надати власний контррозрахунок оспорюваної суми на підставі наявних у нього документів щодо виконання Договорів №№ 1, 2, що відповідачем на вимогу суду зроблено не було.

Згідно положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (26332, Кіровоградська область, Гайворонський район, смт. Салькове, вул. Павлова, 1, ідентифікаційний код 32954158) на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (50002, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223а, ідентифікаційний код 33873405) заборгованість у сумі 16342,02 грн, з яких 14266,99 грн основного боргу, 1788,74 грн інфляційних втрат, 205,18 грн 3% річних, 81,11 грн пені, а також 1133,26 грн судового збору.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя В.М. Балик