ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Справа № 910/30216/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Молодід Ю. С.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 196-15202 від 28.12.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії СК № 645061, виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області від 25.09.1997 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама, м. Київ

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Бровари

про стягнення 69 136, 58 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 39 636, 00 грн основної заборгованості, 10 817, 91 грн пені, 4 691, 16 грн 15 % річних, 13 991, 51 грн інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів за договором № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва від 19.11.2010 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30216/15 за позовом КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 69 136, 58 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 13.01.2016 р.

13.01.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 27.01.2016 р.

19.01.2016 р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява б/н б/д про збільшення позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 39 636, 00 грн основної заборгованості, 11 200, 16 грн пені, 4 511, 99 грн 15 % річних, 13 991, 51 грн інфляційних збитків.

27.01.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 10.02.2016 р.

Заява б/ б/д позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

04.02.2016 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив б/н б/д, у якому він просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені).

10.02.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві, з урахуванням його заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, згідно з умовами п. 1.1. якого за цим договором на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце(-я) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), дозволу на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого(-их) на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), що перебуває(-ють) у комунальній власност територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким(-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, за умов повного дотримання Розповсюджувачем цього договору та порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2010 № 767, з наступними змінами та доповненнями, а Розповсюджувач зобовязується користуватися наданим йому правом тимчасового користування у відповідності до умов цього договору, порядку, інших норм чинного законодавства України, що встановлюють вимоги до розміщення РЗ, своєчасно та згідно з умовами цього договору перераховувати плату за право тимчасового користування виключно на поточний рахунок підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обовязки за цим договором та не зловживати наданими Розповсюджувачу правами.

Згідно з п. 6.5. договору розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.6. договору плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується Розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше пятого числа місяця наступного за звітним, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє Розповсюджувачі зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що рахунок підприємства, із наведеним в ньому розрахунком розміру плати за право тимчасового користування, підтверджує факт надання права тимчасового користування у відповідному розрахунковому періоді та підлягає сплаті у встановленому цим договором порядку.

Пунктом 8.1. договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ, протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ, у разі наявності у Розповсюджувача інших діючих пріоритетів та/або дозволів, не тягне за собою припинення цього договору в цілому.

У період дії договору між позивачем та відповідачем було підписано Адресні програми на право тимчасового користування № 14 від 14.01.2014 р., № 16 від 21.01.2014 р., № 17 від 05.02.2014 р., № 18 від 14.02.2014 р., № 21 від 10.04.2014 р., № 25 від 15.05.2014 р., № 29 від 31.10.2014 р.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що за період дії договору позивачем належним чином виконувались обовязки за договором, а відповідачем неналежним чином виконувався обовязок по оплаті плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів за договором і станом на грудень 2015 р. основна заборгованість відповідача перед позивачем за вказану плату за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. складала 39 636, 00 грн, що підтверджується договором № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва від 19.11.2010 р., рахунком № 101263 від 13.01.2015 р., наявними у матеріалах справи.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із розміщенням зовнішньої реклами здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про рекламу, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 39 636, 00 грн, що підтверджується договором № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва від 19.11.2010 р., рахунком № 101263 від 13.01.2015 р., наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 39 636, 00 грн за договором № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва від 19.11.2010 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором № 2/767/10 від 19.11.2010 р. на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва від 19.11.2010 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів з 06.02.2015 р. по 05.08.2015 р. всього на загальну суму 11 200, 16 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що підприємство має право застосовувати до Розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення плати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент сплати пені, від суми простроченого платежу.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Також, як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві б/н б/д на позовну заяву просить суд врахувати своє скрутне матеріальне становище та зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені).

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3) ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Враховуючи те, що основна заборгованість за договором постійно погашалась відповідачем і виникала лише у певні періоди дії договору, тяжке фінансове і матеріальне становище відповідача, що склалось, значний розмір пені, заявлений позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом, вжиття відповідачем підтверджених заходів, направлених на своєчасне виконання свого обовязку щодо оплати плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів за договором, що підтверджується квитанцією № К10/0/9 від 30.01.2015 р., листом б/н від 17.02.2015 р. ФОП ОСОБА_2, листом ПАТ „КБ „Надра та іншими документами, наявними у матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що наявні всі правові підстави для реалізації його права на зменшення розміру пені, заявленої позивачем і визнаної судом обґрунтованою, з 11 200, 16 грн до 1 120, 02 грн, що становить 10 % від розміру пені, заявленої позивачем і визнаної судом обґрунтованою.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди за наслідками її зменшення судом у розмірі 1 120, 02 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 15 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів з лютого 2015 р. по жовтень 2015 р. всього на загальну суму 13 991, 51 грн та з 06.02.2015 р. по 09.11.2015 р. всього на загальну суму 4 511, 99 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що крім штрафних санкцій, підприємство має право нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування 15 % річних від простроченої суми.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 13 991, 51 грн.

Розрахунок 15 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 15 % річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 4 511, 99 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням суми пені від суми основної заборгованості, що була обґрунтовано заявлена позивачем у позовній заяві, поданій до господарського суду Київської області.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама (ідентифікаційний код 26199714) 39 636 (тридцять девять тисяч шістсот тридцять шість) грн 00 (нуль) коп. основної заборгованості, 1 120 (одна тисяча сто двадцять) грн 02 (дві) коп. пені, 13 991 (тринадцять тисяч девятсот девяносто одна) грн 51 (пятдесят одна) коп. інфляційних збитків, 4 511 (чотири тисячі пятсот одинадцять) грн 99 (девяносто девять) коп. 15 % річних та судові витрати 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

14 березня 2016 р.