РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/2744/16

За позовом ОСОБА_1

до Повного товариства "Київський міський ломбард "Меленчук і компанія"

про визнання недійсними рішення зборів в частині

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_3 за довіреністю від 16.02.2016

Від відповідача: Ненашев Є.В. за довіреністю № б/н від 14.03.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними рішення зборів Повного товариства "Київський міський ломбард "Меленчук і компанія" від 12.05.2005 в частині виключення її з числа засновників відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2744/16, розгляд якої призначено на 16.03.2016, зобов'язано сторін надати суду певні документи.

15.03.2016 від відповідача до суду надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі з додатками (відзивом на позовну заяву, документами на підтвердження заперечень проти позову).

Ухвалою від 16.03.2016 розгляду справи було відкладено на 13.04.2016 у зв'язку з неявкою позивача та її представника, неподанням витребуваних документів.

13.04.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву до 18.04.2016 за клопотанням представника позивача про витребування від відповідача оригіналу протоколу збрів засновників, яким оформлене оскаржуване рішення.

У судовому засіданні, що відбулося 18.04.2016, суд перейшов до розгляду спору по суті, в ході чого сторона позивача підтримала заявлені вимоги та просила позов задовольнити, представник відповідача - заперечував проти позову, а також заявляв про пропуск строків позовної давності.

За наслідками судового засідання було оголошено перерву до 20.04.2016 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України для дослідження доказів.

20.04.2016 під час розгляду спору позивач та представники сторін підтримали свої правові позиції.

Як слідує з позовної заяви та пояснень представника позивача, позовні вимоги про визнання недійсними рішення зборів Повного товариства "Київський міський ломбард "Меленчук і компанія" від 12.05.2005 в частині виключення ОСОБА_1 з числа засновників юридичної особи мотивовані порушенням її корпоративних прав. Так, позивач стверджує, що не подавала заяву про вихід з товариства за три місяці як передбачено законодавством та установчим договором.

Згідно з відзивом на позовну заяву та поясненнями представника відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 відхиляються у повному обсязі з огляду на правомірність оскаржуваного рішення Повного товариства "Київський міський ломбард "Меленчук і компанія" в частині виключення позивача зі складу учасників юридичної особи.

Поряд з запереченнями проти позову, відповідач також просить застосувати до позовної заяви наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити у позові в порядку ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 20.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.12.1999 Мінською районною державною адміністрацією міста Києва було зареєстровано Повне товариство "Київський міський ломбард", засновниками цього товариства виступили 58 фізичних осіб, серед яких позивач - ОСОБА_1.

Матеріалами справи підтверджується, що найменування відповідача було змінене на Повне товариство "Київський ломбард "Мельничук і компанія" за рішенням засідання Загальних зборів учасників від 22.06.2005, оформлене протоколом № 1 (продовжене засідання з 12.05.2005).

Відповідно до установчого договору про створення та діяльність Повного товариства "Київський міський ломбард" від 20.11.1999, що укладався на невизначений строк, статутний фонд товариства складав 10 000,00 грн. і був поділений на 1 000 часток.

Грошовий внесок позивача, за даними установчого договору, становив 50,00 грн., частка в статутному фонді - 0,5 %, кількість голосів - 5.

Позивач стверджує, що 12.05.2005 відповідачем було проведено засідання Загальних зборів учасників Повного товариства "Київський міський ломбард" та прийнято незаконне рішення, а саме: ОСОБА_1 незаконно виведено (виключено) зі складу учасників юридичної особи.

Зазначене рішення оформлене протоколом Загальних зборів учасників № 1 від 12.05.2005.

Незаконність виключення позивач обґрунтовує тим, що вона не подавала заяву про вихід зі складу товариства за три місяці як це передбачено п.п. 7.3.7 установчого договору про створення та діяльність Повного товариства "Київський міський ломбард" та ч. 1 ст. 126 Цивільного кодексу України.

Статтею 119 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 12.05.2015) повне товариство визначалося як юридична особа, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями усім майном, що їм належить.

Частиною 1 ст. 126 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 12.05.2015) передбачалося, що учасник повного товариства, яке було створене на невизначений строк, може у будь-який момент вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до фактичного виходу із товариства.

Підпунктом 7.3.1 установчого договору про створення та діяльність Повного товариства "Київський міський ломбард" від 20.11.1999 до прав учасників товариства було віднесено право вийти зі складу товариства, попередивши про це не пізніше, ніж за три місяці та право отримати вартість свого внеску відповідно до балансу, складеного на день виходу.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства відбулося виключно в межах правового поля, а саме: на підставі її власної заяви, у зв'язку з чим, твердження позивача про незаконність рішення та порушення її прав не відповідають дійсності.

Судом встановлено, що 23.12.2004 відповідачем було отримано від ОСОБА_1 рукописну заяву від 23.12.2004, згідно з якою вона просила вивести її зі складу засновників товариства та провести розрахунок згідно з річним балансом підприємства на день подачі заяви.

Крім того, 23.02.2005 державним нотаріусом ОСОБА_5 Десятої київської нотаріальної контори було засвідчено заяву ОСОБА_1 на ім'я Загальних зборів засновників Повного товариства "Київський міський ломбард" про виключення зі складу засновників юридичної особи та про проведення розрахунку з виплатою вартості належної частини майна товариства.

12.05.2005 відбулося засідання Загальних зборів учасників Повного товариства "Київський міський ломбард", оформлене протоколом № 1.

З указаного протоколу вбачається, що питанням п'ятим порядку денного засідання було розгляд заяв шести учасників товариства, зокрема, і позивача, про вихід з товариства, щодо названого питання загальними зборами було заслухано виступ Голови правління товариства Меленчук Л.Т., виступ ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, подання цими особами належним чином складених заяв, внаслідок чого було прийнято рішення про вихід з товариства шести осіб, серед яких ОСОБА_1

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала протокол № 1 від 12.05.2005, тобто, її участь в засіданні Загальних зборів учасників документально підтверджена, так само як і волевиявлення щодо виходу з повного товариства у передбаченому законодавством порядку та з дотриманням умов установчого договору.

У судовому засіданні ОСОБА_1 особисто підтвердила свою участь в засіданні Загальних зборів учасників товариства та свою волю на вихід з учасників товариства. Незгоду з рішенням Загальних зборів учасників товариства обґрунтовує лише тим, що з нею неналежним чином розрахувалися при виході з числа учасників товариства.

Наведеними фактичними обставинами справи спростовуються твердження позивача, покладені в основу позову, а тому підстави вести мову про порушення прав ОСОБА_1 як учасника повного товариства відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають відмові.

Відхиляючи позовні вимоги, суд враховує, що просту письмову заяву ОСОБА_1 подала відповідачеві 23.12.2004, тобто, більше, ніж за три місяці до проведення засідання Загальних зборів учасників товариства, тоді як нотаріальне посвідчення аналогічної заяви ОСОБА_1 відбулося 23.02.2005 (за два с половиною місяці до проведення зборів).

У протоколі № 1 засідання Загальних зборів учасників Повного товариства "Київський міський ломбард" зафіксовано, що на момент проведення такого засідання відповідач мав копію заяви позивача про вихід з товариства, проте, оскільки присутня на засіданні ОСОБА_1 подала оригінал належним чином оформленої заяви, питання про її вихід було розглянуте по суті.

На переконання суду, подання заяви про вихід з повного товариства є дією, спрямованою на припинення прав та обов'язків учасника товариства. Таке право учасника товариства на вихід з товариства, так само як і його реалізація не можуть залежати від згоди товариства чи інших його учасників, адже у цьому конкретному випадку, це є невід'ємним суб'єктивним правом фізичної особи (громадянина).

З викладеного слідує, що учасник товариства вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства.

Вихід зі складу учасників товариства не слід пов'язувати ні з рішенням вищих керівних органів юридичної особи, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід або вручення заяви до органів зв'язку, тоді як положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Отже, враховуючи, що оригінал належним чином оформленої заяви про вихід з учасників товариства позивачем було пред'явлено відповідачеві безпосередньо на засіданні Загальних зборів учасників Повного товариства "Київський міський ломбард" 12.05.2005, ОСОБА_1 слід вважати такою, що втратила статус учасника товариства.

Оскільки позивач особисто була присутня на засіданні Загальних зборів учасників, особисто подала належним чином оформлені заяву та підтримала її на засіданні, підстави вважати наявним факт порушення її корпоративних прав у суду відсутні.

Розглядаючи заявлений спір, суд також вважає за належне зауважити, що обставини добровільного виходу ОСОБА_1 зі складу учасників відповідача були предметом дослідження суду у справі № 2-3832/2011.

Так, 07.09.2006 ОСОБА_1, ОСОБА_11 і ОСОБА_9 звернулися до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача частки майна товариства у зв'язку з виходом зі складу його учасників.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2011 у справі № 2-3832/2011 у задоволенні позовних вимог було відмовлено через відсутність порушень у діях відповідача щодо порядку розрахунків з учасником, який вийшов зі складу повного товариства.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2012 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2011 у справі № 2-3832/2011 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.07.2013 у справі № 2-3832/2011 касаційні скарги з оскарження двох вказаних судових рішень було повернуто скаржникам.

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2012, серед іншого, було встановлено, що 23.02.2005 ОСОБА_1 подала заяву про вихід з товариства.

Відповідно до Протоколу № 1 Загальних зборів учасників Повного товариства "Київський міський ломбард" від 12.05.2005 було розглянуто питання про вихід учасників (позивачів) товариства, за результатами якого було прийнято рішення про вихід позивачів зі складу учасників Повного товариства "Київський міський ломбард".

На загальних зборах, що відбулися 12.05.2005, було прийнято рішення про затвердження Положення про вихід, виключення, вибуття учасника зі складу Повного товариства "Київський міський ломбард" та про строки виплат учаснику Повного товариства "Київський міський ломбард", що вийшов, якого виключено або який вибув з Повного товариства "Київський міський ломбард" (пункт 4 порядку денного).

За результатами голосування, загальні збори учасників відповідача прийняли рішення про вихід позивачів зі складу учасників Повного товариства "Київський міський ломбард".

Після виходу зі складу учасників товариства ОСОБА_1 звернулася до Повного товариства "Київський міський ломбард" з листом від 26.05.2006 з вимогою виконати установчий договір та відповідно до ст. 130 Цивільного кодексу України і ст. 71 Закону України "Про господарські товариства" виплати їй повну вартість внеску відповідно до балансу, складеного на день виходу.

Відповідачем складено звіт про фінансову діяльність товариства з 01.01.2005 по 12.05.2005, відповідно до якого прибуток Повного товариства "Київський міський ломбард" становив 67 940,07 грн.

26.09.2005 відповідачем було зареєстровано нову редакцію засновницького договору відповідно до якого назву товариства було змінено на Повне товариство "Київський міський ломбард "Меленчук і Компанія".

В травні 2006 року Повним товариством "Київський міський ломбард "Меленчук і компанія" позивачу сплачено 50,00 грн. вартості внеску у статутному фонду згідно з видатковим касовим ордером № 438 від 23.05.2006 та 339,70 грн. частину прибутку за 2005 згідно з видатковим касовим ордером № 439 від 23.05.2006.

Листами від 13.07.2006 № 123 відповідач повідомив позивача про здійснені нарахування та виплати належних їй сум грошових коштів.

Отже, аналіз описаного судового рішення приводить до додаткового підтвердження про те, що ОСОБА_1 добровільно і самостійно реалізувала своє право на вихід з повного товариства, адже саме ця обставина слугувала для заявлення у 2006 році позовних вимог до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідно до преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У силу ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, обставини, встановлені Шевченківським районним судом міста Києва та Київським апеляційним господарським судом не може бути поставлено під сумнів.

Фактичним спрямуванням позовної заяви ОСОБА_1 є прагнення перебувати у складі учасників відповідача.

Законодавча норма про тримісячний строк (ч. 1 ст. 126 Цивільного кодексу України) спрямована на недопущення порушення права на вихід особи з товариства.

Відповідачем не було порушено право позивача на вихід з товариства, заяву ОСОБА_1 було прийнято від неї особисто на засіданні зборів, заслухано її виступ, і, питання про вихід розглянуто лише після отримання оригіналу належним чином оформленої заяви.

Оскільки встановленими судом фактичними обставинами справи підтверджується добровільний і свідомий вихід ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, використання позивачем положень Установчого договору та Цивільного кодексу України на тримісячний строк не спрямоване на захист порушеного права, адже факт порушення права відсутній.

При зверненні позивача до суду з цим позовом, ним були замовчані обставини добровільного виходу зі складу товариства та наявності судового спору про розмір частки учасника, що видається зловживанням правом та пошуком формальних підстав для отримання статуту учасника повного товариства.

Зважаючи на викладене вище, позов ОСОБА_1 відхиляється судом повністю, зважаючи на відсутність порушень прав та законних інтересів в діях та рішенні відповідача.

Поряд з цим, судом відхиляється вимога відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності для оскарження у 2016 році в суді рішення Загальних зборів учасників товариства від 12.05.2005 як на підставу для відмову у позові.

Так, згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки в ході з'ясування фактичних обставин справи, встановлення істини у спорі та при його вирішенні суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність порушення прав та/або законних інтересів позивача, відмова у задоволенні позову не може ґрунтуватися на недотриманні строків позовної давності.

Згідно з нормами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-38, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина