РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016Справа №910/4140/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/4140/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спортплюс»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Аламан-крос»;

про стягнення 428 825,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Косінова А.А,, довіреність б/н від 09.04.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Спортплюс» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аламан-крос» (надалі - відповідач) про стягнення 428 825,63 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки товару № 24-12/13С від 24.12.2013р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 428 825,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/4140/16 та призначено її розгляд на 07.04.2016р.

Присутній у судовому засіданні 07.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, при цьому 07.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає борг, однак зазначає про неможливість його сплати. Також відповідач просить суд розглядати справу без участі представника відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2014р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено договір поставки товару № 24-12/13С, у відповідності з п.1.1. якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача у встановлені даним договором строки, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених в даному договорі. Кількість, асортимент, ціни на товар визначені у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, право власності на товар переходить від позивача до відповідача в момент передачі товару; факт отримання товару підтверджується відповідними документами, як то видаткова накладна, або товарно-транспортна накладна, або акт прийому-передачі, оформлені належним чином. Право власності на товар, що поставляється, переходить від продавця до покупця в момент підписання видаткової накладної (п.2.6 договору).

За умовами п.3.1 договору, кількість, ціни, асортимент товару, що поставляється за даним договором, визначається сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за відповідними видатковими накладними, копія яких залучена до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу товар, серед іншого, на суму 428 825,63 грн.

Умовами п.3.5 договору встановлено обов'язок відповідача провести оплату за товар на умовах відстрочки платежу не пізніше аніж через 270 календарних днів з моменту отримання товару.

Проте відповідач вартість частини отриманого товару на суму 428 825,63 грн. позивачу не оплатив, у зв'язку з чим останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Оскільки отриманий товар відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач 04.12.2015р. нарочно вручив відповідачу претензію № 1 від 03.12.2015р. з вимогою про сплату частини боргу в сумі 428 825,63 грн. Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 428 825,63 грн.

Крім того, станом на 05.04.2016р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем за непоставлений товар у сумі 1 428 825,63 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання товару за представленими накладними та не надано доказів повної оплати або повернення переданого товару на суму 428 825,63 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 428 825,63 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, від відповідача 07.04.2016р. через канцелярію суду отримано відзив, в якому останній борг визнає в повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ч. 5 ст. 78 ГПК України).

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і, таким чином, суд приймає визнання відповідачем позову, поряд із власними висновками суду, для прийняття рішення про задоволення позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 428 825,63 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАМАН-КРОС» (01334, м. Київ, вул. Миколи Трублаїні, 2-А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПОРТПЛЮС» (03039, м. Київ, вул. Червоноармійська, 14; оф.3, поштова адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 83, оф. 1; ) основний борг у сумі 428 825 грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6432 грн. 38 коп. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 11.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов