РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Справа №902/126/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 02.03.16р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 10.06.15р.)

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед на ухвалу господарського суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року у справі №902/126/16 (суддя Білоус В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник"

до ОСОБА_2 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2016 року, ухвалою господарського суду Вінницької області було задоволено заяву ТОВ "Господарник" про забезпечення позову від 05 лютого 2016 року і зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №4918 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 29 лютого 2015 року, яке здійснювалося в рамках виконавчого провадження №49878203 ВПВР Департаменту ДВС МЮ України.

ОСОБА_3 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки обов'язок доказування того, що на час укладення оспорюваного договору не було здійснено відступлення права вимоги за кредитними договорами, покладається на позивача. На момент укладення Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчений нотаріально, відсутні будь-які докази нікчемності Договорів відступлення права вимог за кредитом (договір факторингу) та рішень суду щодо визнання їх недійсними, такі договори є чинними та створюють для їх сторін відповідні правові наслідки.

Крім того, вказав, що предметом спору є визнання вчиненого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а обраний позивачем спосіб захисту, кореспондується з п.4 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", і у такому випадку, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору в даній справі виконавче провадження підлягає закінченню, тому задоволення даного клопотання є передчасним вирішенням спору по суті.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, у разі задоволення позову та поданні рішення до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України, буде застосовано положення п.4 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", який передбачає закінчення виконавчого провадження, в той час як зупинення виконавчого провадження та його закінчення мають різну правову природу та юридичні наслідки, а тому твердження скаржника про те, що захід забезпечення позову, який передбачає лише зупинення виконавчого провадження, є вирішенням справи по суті, не відповідає дійсності.

05 квітня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 18 квітня 2016 року.

15 квітня 2016 року, на підставі розпорядження Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Саврія В.А., протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, її визначено у складі: ОСОБА_5, головуючий, ОСОБА_6, ОСОБА_7

15 квітня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду, колегією суддів у новому складі, апеляційну скаргу було прийнято до провадження та залишено її розгляд 18 квітня 2016 року.

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України, про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

11 лютого 2016 року, ТОВ "Господарник" звернулося до господарського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (а.с.4-8 матеріалів оскарження)

Разом із позовною заявою, товариство подало заяву про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №4918 від 29 грудня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яке здійснюється в рамках виконавчого провадження №49878203 ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, з тих підстав, що виконання за даним виконавчим написом шляхом звернення стягнення на будівлю, належну позивачу, загальною площею 3091,9 м2 по вул. Островського, 1 в м. Вінниця, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

15 лютого 2016 року, ухвалою господарського суду Вінницької області було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №4918 від 29 лютого 2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яке здійснюється в рамках виконавчого провадження №49878203 ВПВР Департаменту ДВС МЮ України. (а.с.1-3 матеріалів оскарження)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про забезпечення позову, скасування забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 ГПК України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, з поміж іншого, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

З матеріалів оскарження вбачається, що позивач подавши заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, як підставу зупинення виконавчого провадження за даним виконавчим написом, вказує на те, що в разі його виконання і звернення стягнення на належну йому нежитлову будівлю загальною площею 3091,9 м2 по вул. Островського, 1 в м. Вінниця, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, без буд якого обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до п.п.1,3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від №16 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, за загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована ймовірність утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення при існуванні реальної загрози його невиконання.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, господарським судом вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право і незалежно від результатів вирішення господарським судом спору в даній справі видача наказу та примусове виконання рішення за вищевказаними позовними вимогами не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій, а тому очевидним є відсутність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у справах - №5002-23/3012-2011 від 03 липня 2012 року, №925/192/13-г від 05 серпня 2013 року, №914/2972/15 від 16 березня 2016 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Враховуючи визначену Законом України "Про виконавче провадження" процедуру звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яка є достатньо тривалою у часі, колегія суддів вважає зазначає, що вчинення такої виконавчої дії здійснюється у межах відповідного часового періоду, тому зазначені твердження позивача щодо утруднення виконання рішення суду не є беззаперечними, оскільки упродовж періоду реалізації майна вчинення такої виконавчої дії є публічною, а позивачем не надано доказів того, що до такого майна вживаються заходи з його примусової реалізації.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову в даному випадку суперечить вимогам ст. 66 ГПК України, та з огляду на обставини справи є безпідставним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі наведеного, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №4918 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 29 грудня 2015 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 49, 105 ГПК України, у звязку з задоволенням апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 66, 67, 99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед - задоволити.

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.02.16 р. у справі №902/126/16 скасувати.

Прийняти нове судове рішення (ухвалу), яким у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник" про забезпечення позову - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник" (02090, м. Київ, вул. Сосюри, 5, кім. 415а, ) на користь ОСОБА_2 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед (Республіка Кіпр, м. Нікосія, Стассіну 51, ОСОБА_8, 1599, Строволос) - 1378,00 (одну тис. триста сімдесят вісім) грн. - судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Доручити господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/126/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.