РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016Справа №910/1694/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/1694/16

за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Святошинського району м. Києва»;

до житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9»;

про стягнення 86 548,48 грн.

Представники сторін:

від позивача: Боженко Д.Є., довіреність № 06-юр від 18.12.2015р.;

від відповідача: Жорова Н.В., довіреність б/н від 09.03.2016р.;

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (надалі - позивач) з позовом до житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9» (надалі - відповідач) про стягнення 86 548,48 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 32/2 від 02.03.2015р. не оплатив вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість загалом у сумі 66 920,70 грн. за період з березня по липень 2015 року, за прострочення оплати якої нараховані 15 894,95 грн. пені, 1270,14 грн. - 3% річних та 2462,69 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/1694/16 та призначено її розгляд на 10.03.2016р.

09.03.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла частина витребуваних доказів.

10.03.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016р. розгляд справи відкладений на 31.03.2016р., у зв'язку з клопотанням відповідача.

30.03.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2016р. суд, на підставі ч. 3 статті 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору у справі та відклав розгляд справи на 12.04.2016р.

11.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано письмові пояснення.

12.04.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення та клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 12.04.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наведеними у відзиві на позовну заяву запереченнями.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 02.03.2015р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 32/2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за умовами п.1.1 якого предметом договору є надання позивачем визначених у додатку № 1 до цього договору послуг з утримання прибудинкової території та будинку № 12-Б по вул. Симиренка в м. Києві. Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладання даного договору становить 13 384,14 грн. в тому числі ПДВ 20% - 2230,69 грн. (п.2.1 договору). Розрахунковим періодом оплати спожитих послуг є календарний місяць. Щомісячні платежі сплачуються замовником на рахунок виконавця, який вказаний у цьому договору у безготівковій формі, до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Підставою звернення за даним позовом до суду є твердження позивача, що відповідачем в порушення умов договору не було виконано своє зобов'язання в частині оплати за спожиті послуги в період з березня по липень 2015 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 66 920,70 грн.

Як зазначає позивач, оскільки спожиті послуги відповідач не оплатив у сумі 66 920,70 грн., позивач звертався до відповідача з претензією за вих. № 107/56-1572 від 24.10.2015р. з вимогою сплатити борг у сумі 66 920,70 грн., при цьому доказів звернення з вказаною претензією матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка загалом складає 66 920,70 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 32/2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 02.03.2015р. підписаний зі сторони відповідача головою правління ОСОБА_3

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що послуги за спірним договором відповідачу не надавались, акти приймання-передачі послуг, підписаних повноважними представниками позивача та відповідача, відсутні. Крім того, головою правління житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9» є ОСОБА_4, натомість договір підписано ОСОБА_3, який не був на час укладення договору головою правління, що також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.12.2015р. та станом на 01.03.2015р., що міститься в матеріалах справи.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів п. 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пункт 3 даної статті передбачає, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про кооперацію», Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно статті 15 цього ж Закону, Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, серед іншого, належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу;

Статтею 16 Закону України «Про кооперацію» визначено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу.

У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу, зокрема, здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; укладає угоди між кооперативом та іншими особами.

Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.03.2011р. були скликані Загальні збори кооперативу відповідача, які не відбулись через відсутність кворуму, про що було складено протокол № 10 від 10.03.2011р., оскільки відповідно до п.51 Статуту Кооперативу відповідача (в редакції, чинній станом на 10.03.2011р.) загальні збори членів кооперативу визначаються правочинними, якщо на них присутні не менше 2/3 загальної кількості членів кооперативу (уповноважених).

У зв'язку з відсутністю кворуму на загальних зборах, зміни до відомостей про кооператив, які підлягають внесенню в ЄДР - внесено не було, тобто повноваження Голови правління надалі продовжував виконувати ОСОБА_4, що також підтверджується і Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій станом від 01.02.2016р.

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що договір № 32/2 від 02.03.2015р. був підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а тому наявні підстави стверджувати, що відповідачем належним чином не були погоджені істотні умови договору.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, з яких вбачається, що відповідач своїми діями схвалив укладання договору № 32/2 від 02.03.2015р., який був підписаний ОСОБА_3

Отже, суд дійшов висновку, що Договір № 32/2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 02.03.2015р. не є укладеним, а відтак не створює юридичних наслідків для сторін.

Оскільки у сторін відсутній договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, то у позивача відсутні підстави для отримання плати за заявленими позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги у сумі 86 548,48 грн.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов