РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/4726/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛЕНД"

про стягнення 22 041,86 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Несіна А.В.

від відповідача: Катана Г.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛЕНД" про стягнення 22 041,86 грн. за договором про сервісне обслуговування та продаж запасних частин № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р., з яких: основна заборгованість становить - 18 000,00 грн., пеня - 4041,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4726/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача в усному порядку визнав позов.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОЛЕНД" укладено договір про сервісне обслуговування та продаж запасних частин № ТО-ПР 201/180411, за умовами якого позивач надає відповідачу на платній основі послуги по мийці, технічному обслуговуванню, поточному та капітальному ремонту вантажних автомобілів, причепів, напівпричепів та автобусів європейського виробництва, здійснює ремонт та обслуговування холодильних установок та кондиціонерів, автономних обігрівачів, здійснює продаж запасних частин, автомобільних шин, автохімії, мастил, супутніх товарів для автотранспорту та інше, за цінами, в асортименті і кількості, що остаточно погоджується сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач зобов'язаний приймати послуги та/або товар для цілей його використання у своїй господарській діяльності в тому числі і для його подальшого продажу, і оплачувати його на встановлених даним договором умовах.

Відповідно до п.2.1. договору продаж товару здійснюється позивачем згідно заявки від відповідача, здійсненої в усній або письмовій формі, в якій вказується найменування та кількість товару. На підставі заявки від відповідача, позивачем оформлюється рахунок-фактура на замовлений товар, в якому вказується ціна, кількість, асортимент, термін сплати, суми ціни товару та надається відповідачу для погодження.

Датою поставки товару, відповідно до п.2.4. договору, вважається дата вказана у видатковій накладній.

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач зобов'язаний своєчасно, та в повному обсязі проводити розрахунки за виконані роботи та встановлені запасні частини відповідно до рахунків-фактур, актів виконаних робіт, видаткових накладних, виставлених позивачем.

Відповідно до п.5.1. договору відповідач зобов'язаний провести повний розрахунок за придбану по видатковій накладній партію товару та/або за отримання по акту виконаних робіт, послуг, у встановлений сторонами термін.

Згідно з п.п. 5.3.-5.4. при проведенні поставки та/або виконання сервісного обслуговування з відстроченням платежу відповідач сплачує суму ціни товару та/або суму виконаних робіт, протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній та/або акті виконаних робіт. При проведенні поставки та/або виконання сервісного обслуговування з оплатою «за фактом» (якщо відпущений товар та/або виконані роботи з відстрочкою платежу, але строк розрахунків в накладній та/або акті виконаних робіт не зазначений) - відповідач повинен сплатити суму ціни товару та/або суму наданого сервісного обслуговування протягом двох банківських днів з моменту прийняття зазначеної партії товару та/або послуг.

Відповідно до п.6.1. договору в разі недотримання відповідачем умов п.5.1.-5.4. даного договору, позивач має право стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Цей договір, згідно з п. 8.1., вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня поточного року. В разі не закритої заборгованості відповідача перед позивачем договір діє до повного завершення взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 8.3. договору у разі відсутності до дати закінчення строку дії договору повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про розірвання договору, термін дії цього договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного календарного року включно.

На виконання умов договору № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 21 571,97 грн., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками видатковою накладною №АТ-0011673 від 14.09.2015 р.

При цьому, у вищевказаній накладній, відповідно до п.5.3. договору, вказаний строк оплати товару, а саме до 15.09.2015 р.

Також матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем оплати за поставлений товар на загальну суму 3 571,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням №51 від 18.12.2015 р. та випискою з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язань за договором № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р. щодо оплати поставленого товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 18 000,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Проаналізувавши зміст договору № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р., а також норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що він містить елементи договору купівлі-продажу та договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Виходячи з умов договору № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р. щодо розрахунків за придбану по видатковій накладній партію товару та/або за отримання по акту виконаних робіт послуг, суд дійшов висновку, що строк оплати є таким, що настав.

В той же час, відповідачем не у повному обсязі здійснено розрахунок за придбану по видатковій накладній партію товару за договором № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № ТО-ПР 201/180411 від 18.04.2011 р., а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18 000,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 4 041,86 грн. - пені.

В силу положень ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо розрахунків за придбаний по видатковій накладній товар, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку позивача за загальний період з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожний період, розмір пені становить 4 041,86 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заявленої до стягнення пені судом встановлено, що останнім допущено помилку в методиці розрахунку.

Так, відповідно до розрахунку суду, здійсненого у відповідності до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та Господарського кодексу України розмір пені становить 4 039,02 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати по сплаті судового бору при частково задоволені позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, приймаючи до уваги, що у даному випадку судовий збір сплачений за мінімальною ставкою, суд покладає його на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛЕНД" (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд.17, ідентифікаційний код 32488209), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "АНКОМТЕХ" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, провулок Чорновола, буд. 1, ідентифікаційний код 34702857) заборгованість у розмірі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч грн. 00 коп.) грн., 4 039,02 (чотири тисячі тридцять дев'ять грн. 02 коп.) грн. - пені та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.04. 2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.