РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/838/16

За позовом Корпорації "Артеріум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд"

про стягнення 37 355,04 дол. США, що еквівалентно 894 682,08 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Чумак К.І. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Корпорація "Артеріум" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд" про стягнення 37 355,04 дол. США, що еквівалентно 894 682,08 грн. за Контрактом №ЕХР-172/15 від 18.03.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за Контрактом №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд" виникла заборгованість в розмірі 37 355,04 дол.США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 порушено провадження у справі №910/838/16, розгляд справи призначено на 18.04.2016 і зобов'язано позивача надати суду в термін до 08.02.2016 належним чином завірену копію перекладу ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі №910/838/16 від 22.01.2016 на російську мову в двох примірниках.

05.02.2016 через відділ діловодства суду позивачем подано витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 документи.

08.02.2016 Господарський суд міста Києва звернувся із судовим дорученням до Арбітражного суду міста Москви про вручення ухвали суду від 22.01.2016 про порушення провадження у справі та позовної заяви з додатками Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд".

Так, відповідно до ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Враховуючи наведене, у зв'язку із направленням Господарським судом міста Києва судового доручення про вручення відповідачу судових документів в порядку передбаченому ст. 5 Угоди про порядок вирішення спорів пов'язаних із здійсненням господарської діяльності через Арбітражний суд міста Москви, судом відповідно до ст. 79 ГПК України зупинено провадження у справі №910/838/16, про що винесено відповідну ухвалу від 08.02.2016.

15.04.2016 судом одержано від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд" письмові пояснення з підтвердженням того, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

15.04.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано документи на виконання вимог суду про порушення провадження у справі, та від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Альфа Гранд" позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 провадження у справі поновлено.

Представник позивача в засіданні господарського суду 18.04.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а також подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд, враховуючи клопотання відповідача, вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Суд зазначає, що 19.12.1992 Україна приєдналася до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, від 20.03.1992 (постанова Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності").

Згідно з підпунктом "в" частини першої статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав виконано або має бути повністю або частково виконано зобов'язання з договору, що є предметом спору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.92, що була підписана та ратифікована Україною й Російською Федерацією, компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Альфа Гранд» за Контрактом № ЕХР-172/15 від 18.03.2015.

Умовами п.п.12.2, 12.4 Контракту сторони погодили, що в випадку, якщо сторони не дійдуть згоди, всі спори, суперечності чи вимоги, що виникають з даного Контракту, чи у зв'язку з ним, в тому числі, які стосуються його виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають передачі на розгляд та остаточне вирішення до Господарського суду міста Києва.

Сторони погодились з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору, в також по всім питанням, не передбаченими цим Контрактом, сторони будуть керуватися нормами матеріального права України з врахуванням положень Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладеної в м.Вена 11.04.1980р.) та інших міжнародних договорів (угод, конвенцій), ратифікованих Верховною Радою України.

Враховуючи вищевикладене, даний позов підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва.

Так, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

18.03.2015 між Корпорацією «Артеріум» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Альфа Гранд» був укладений Контракт №ЕХР-172/15, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця фармацевтичні препарати, відповідно до Генеральної специфікації, що є невід'ємною частиною даного Контракту на умовах СІР-Москва у відповідності до правил ІНКОТЕРМС-2010, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.1.2 Контракту, поставка товару здійснюється окремими партіями у відповідності до уточненими та погодженими сторонами разовими специфікаціями, що є невід'ємною частиною Контракту, при цьому загальний об'єм товару, вказаний в них, не повинен перевищувати кількість товару, вказаного в Генеральній специфікації до даного Контракту.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Контракту, ціна за товар встановлюється в російських рублях, зазначається в Генеральній специфікації до даного Контракту та не підлягає зміні після підписання Специфікації на відвантаження відповідної партії товару. Ціна є вільною та може змінюватись у зв'язку зі змінами собівартості та/або зі значними змінами курсів національних валют до долару США та в цьому разі сторони підписують нову Генеральну специфікацію.

Загальна вартість даного Контракту складає 500 850 000 російських рублів (п.2.2 в редакції згідно з Додатковою угодою №4 від 24.12.2015 до Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015).

Оплата за поставлений товар здійснюється на основі специфікації та рахунку-фактури. Оплата здійснюється в доларах США по курсу Центрального Банку Російської Федерації на день здійснення платежу, що підтверджується копією вхідного SWIFT-повідомлення, завіреного печаткою банку покупця із зазначенням дати здійснення платежу. Оплата здійснюється по реквізитами продавця. Оплата товару здійснюється на умовах відстрочення платежу - 60 календарних днів з дати складання міжнародної транспортної накладної (CMR) в м.Києві. В разі нездійснення покупцем оплати в установлені строки та пред'явлення продавцем позову до суду, борг підлягає стягненню в доларах США по курсу російського рубля до доларів США, встановленого Центральним Банком Російської Федерації на дати позовної заяви, якою є дата реєстрації позовної продавцем. (п.3.1 Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 в редакції згідно з Додатковою угодою №4 від 24.12.2015).

Даний Контракт вступає в силу після підписання і діє до 31 грудня 2016 р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами свої зобов'язань. (пункт 13.1 Контракту).

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору чи його розірвання сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до умов Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015, з урахуванням додаткової угоди від 24.12.2015, сторонами узгоджена та підписана Генеральна специфікація №5 на загальну суму 500 850 000 грн., а також специфікація на поставку №24 від 27.10.2015, відповідно до якої сторони погодили найменування товару - Хлорофілліпт розчин для внутрішнього прийому, місцевого та зовнішнього застосування спиртовий 1% банка 100 мл №1 (всього 2 383 коробів, шт..) та ціну товару, яка в загальному розмірі становить 2 858 520 російських рублів.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов вищевказаного Контакту позивачем 29.10.2015 на підставі специфікації було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 2 858 520 російських рублів, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №466834 від 29.10.2015.

Митне оформлення товару відбулось на підставі митної декларації №10130032/021115/0008773 та експортної грузової митної декларації №125130003/2015/502894, копії яких наявні в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту поставки та отримання товару по кількості та якості відповідачем суду не надано. Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Контракту, матеріали справи не містять.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Корпорацією «Артеріум» умов Контакту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами контракту зобов'язання з поставки товару (фармацевтичних препаратів) Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Альфа Гранд» (Російська Федерація), а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар без будь-яких зауважень. Факт передачі відповідачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як вже було зазначено, п. 3.1 Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 сторони обумовили, що оплата товару здійснюється на умовах відстрочення платежу - 60 календарних днів з дати складання міжнародної транспортної накладної (CMR) в м.Києві.

Враховуючи умови зазначеного контракту, 27.10.2015 позивачем було складено та підписано рахунок-фактуру №24 від 27.10.2015 на оплату поставленого на підставі специфікації №24 від 27.10.2015 товару на загальну суму 2 858 520 російських рублів.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Виходячи з приписів вищенаведених положень законодавства та умов Контракту прийняття відповідачем товару від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказаний товар відповідно до змісту товаророзпорядчих документів на нього.

Таким чином, оскільки митне оформлення товару міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №466834 в країні продавця (Україна) відбулося 29.10.2014 р., що підтверджується відповідними відмітками митного органу на вказаній накладній, строк для здійснення оплати за поставлений на підставі Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 на момент вирішення спору настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується з боку відповідача, станом на момент подання позовної заяви свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару в сумі 2 858 520 російських рублів у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Контракту відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Контрактом у зазначеному вище розмірі.

При цьому, виходячи з умов п.3.1 Контракту, приймаючи до уваги, що згідно з даними Центрального Банку Російської Федерації, офіційний курс російського рубля до доларів США станом на дату реєстрації позивачем позовної заяви (15.01.2016) складав 76,5230, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений на підставі Контракту №ЕХР-172/15 від 18.03.2015 товар в сумі 37 355,04 дол.США.

Відтак, враховуючи факт виконання позивачем своїх договірних зобов'язань в частині поставки визначеного договором товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, загальна вартість якого правомірно визначена з урахуванням положень договору, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 37 355,04 дол.США, що еквівалентно 894 682,08 грн.

Як визначено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, у поданій через відділ діловодства суду заяві визнав позов.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого сторони погодили, що станом на 01.04.2016 заборгованість відповідача складає 2 858 520 російських рублів (37 355,04 дол.США). Зазначений акт підписаний з боку позивача і відповідача без зауважень та заперечень та скріплений печатками обох сторін.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Альфа Гранд» (109316, Російська Федерація, м.Москва, проїзд Остапівський, б.5, стр.1; ІНН , КПП 772201001) на користь Корпорації «Артеріум» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 139; ідентифікаційний код 33406813) заборгованість у розмірі 37 355 (тридцять сім тисяч триста п'ятдесят п'ять) доларів США 04 цента, що еквівалентно 894 682 (вісімсот дев'яносто чотири тисячі шістсот вісімдесят дві) грн. 08 коп., та судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 23 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.04.2016

Суддя Грєхова О.А.