ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016р. Справа№ 914/389/16

За позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонг», м. Львів

про стягнення 38286,16 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гонг», м. Львів про стягнення 38286,16 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 01.03.2016р.

З метою всестороннього та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, розгляд справи відкладався ухвалами суду від 01.03.2016р., 29.03.2016р. та 12.04.2016р.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2016р. продовжено строк вирішення спору до 02.05.2016р.

В судове засідання 19.04.2016р. представник позивача зявився, 15.04.2016р. через службу діловодства господарського суду подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 26553,43 грн. основного боргу, 972,28 грн. 3% річних, 9784,15 грн. інфляційних втрат, 160,51 грн. пені. Позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Позов просить задоволити відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Вимог ухвал суду від 16.02.2016р., 01.03.2016р., 29.03.2016р. та 12.04.2016р. відповідач не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно витягу з ДП «Інформаційно-ресурсний центр», поданого позивачем на виконання вимог ухвали суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гонг», зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 16.02.2016р., 01.03.2016р., 29.03.2016р. та 12.04.2016р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою про вручення.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.75 ГПК України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

25.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гонг» (відповідач, за договором споживач) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (позивач, за договором - теплопостачальна організація) укладено договір №1636/Л про постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками до договору.

Відповідно до розділу 1 договору, теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

У відповідності до п.3.2.2. договору, споживач зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Як зазначено в п.6.1. договору, розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами.

Згідно п.6.3. договору, споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2. договору).

Відповідно до умов п. 10.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.10.4 договору).

На виконання умов договору №1636/Л про постачання теплової енергії в гарячій воді від 25.02.2014р., за період з 01.03.2014р. по 30.11.2015р. ЛМКП Львівтеплоенерго поставило відповідачу теплову енергію для опалення та здійснило гаряче водопостачання, що підтверджується актами про включення системи теплоспоживання від 01.10.2013р., 22.10.2014р. та 09.10.2015р. (в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.03.2014р. по 30.11.2015р. позивачем щомісячно виставлялись відповідачу рахунки за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання, які направлялись на адресу відповідача (докази в матеріалах справи). Однак, в порушення умов договору, відповідач неналежно виконував свої зобовязання щодо оплати виставлених рахунків, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 26553,43 грн.

З метою захисту своїх прав, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 26553,43 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання , що ним використовується.

Згідно ч.6 ст.276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, який може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.7 ст. 276 ГК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до приписів ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у звязку з невиконанням своїх зобовязань за договором по оплаті за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання, підтверджена матеріалами справи, та становить 26553,43 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2.3. договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відтак, на підставі п.7.2.3. договору, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по оплаті за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період з 15.07.2015р. по 14.01.2016р., яка відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 15.04.2016р. становить 160,51 грн.

Згідно ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п.3.2. вищевказаної постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, на підставі наведеного, позивачем за прострочення виконання зобовязання правомірно нараховано відповідачу 3% річних в сумі 972,28 грн. (за період з 16.04.2014р. 15.12.2015р.) та 9784,15 грн. інфляційних втрат (за період 01.05.2014р. 01.12.2015р.) відповідно до поданого розрахунку (в матеріалах справи).

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 551, 599, 612, 625, 629 ЦК України, ст.ст.193, 216, 218, 275, 276 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82- 85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гонг, АДРЕСА_1 () на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", м. Львів, вул. Д. Апостола, б. 1 () - 26553,43 грн. основного боргу, 972,28 грн. - 3% річних, 9784,15 грн. інфляційних нарахувань, 160,51 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 25.04.2016р.

Суддя Мороз Н.В.