РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа № 910/4225/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЦЕНТР" (далі - Товариство) до товариства з обмеженою відповідальністю "БЕБІБУМ" (далі - Орендар) про стягнення 472 393,54 грн.,

за участі представників:

позивача: Сороки М.Є., за довіреністю від 23 жовтня 2015 року,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березня 2016 року Товариство з вернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 9 вересня 2013 року між Орендарем та позивачем був укладений договір суборенди № ГМ/13, за умовами якого Товариство передало відповідачу в тимчасове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 725,3 м2, яке знаходиться в будівлі літери « 2» за адресою: місто Київ, вулиця Магнітогорська, 1а. Оскільки Орендар взяті на себе за вказаними договорами зобов'язання по оплаті орендної плати у період з вересня 2013 року по березень 2015 року виконав не у повному обсязі, Товариство, посилаючись на статті 526, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просило суд стягнути з відповідача 265 017,47 грн. заборгованості по орендній платі, а також 191 777,95 грн. інфляційних втрат та 15 598,12 грн. три проценти річних, нарахованих у зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 березня 2016 року порушено провадження у справі № 910/4225/16 та її розгляд призначено судом на 31 березня 2016 року.

31 березня 2016 року розгляд справи відкладений на 21 квітня 2016 року, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Під час судового засідання 21 квітня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з врахуванням поданих ним 12 квітня 2016 року пояснень.

Відповідач у призначене судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 14 березня 2016 року та про відкладення розгляду справи від 31 березня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих позивачем документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Застава» та позивачем укладено договір оренди № 1, за умовами якого Товариство отримало в оренду нежитлові приміщення, розташовані в будівлі літери « 2» цілісного майнового комплексу за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Магнітогорська, 1а. Також, пунктом 1.4. договору оренди № 1 сторони передбачили право Товариства передавати об'єкт оренди в суборенду.

9 вересня 2013 року між позивачем та Орендарем укладено договір суборенди № ГМ/13 (далі - договір), за умовами якого Товариство передало, а відповідач прийняв в користування нежитлові приміщення в будівлі літери « 2» цілісного майнового комплексу за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Магнітогорська, 1а (далі - об'єкт суборенди) та зобов'язався сплачувати на користь позивача орендну плату та інші передбачені договором платежі.

Строк суборенди розпочинався з моменту фактичного передання об'єкта суборенди в користування, що оформлювалось актом № 1 приймання-передачі об'єкта суборенди, який мав складатись сторонами в двох екземплярах та підписуватись сторонами протягом тридцяти календарних днів з моменту сплати в повному обсязі гарантійної суми, передбаченої пунктом 3.1 цього правочину (пункт 4.2. договору).

Судом встановлено, що 30 вересня 2013 року сторонами складено, підписано та скріплено печатками обох сторін акт № 1 приймання-передачі об'єкта суборенди.

Відповідно до пункту 2.3.2. договору Орендар взяв на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі відповідно до вимог договору. Умови та розмір оплати орендної плати та інших компенсаційних платежів, які підлягають оплаті відповідачем, передбачено розділом 8 Договору.

Згідно пункту 8.2. договору відповідач зобов'язався оплатити орендну плату за перший і останній місяць суборенди протягом 3-х банківських днів з дати підписання акту № 1 прийому-передачі об'єкта суборенди, а в подальшому сплачувати орендну плату не пізніше десятого числа місяця, що оплачується. При цьому, розмір орендної плати встановлений пунктами 8.3.1. та 8.3.2. договору. Умови індексації орендної плати наведені в пункті 8.4. укладеного правочину.

Крім того, пунктом 8.5. договору сторони передбачили обов'язок відповідача компенсувати витрати Товариства по сплаті вартості електроенергії та інших комунальних послуг, що споживались Орендарем з використанням об'єкту суборенди.

Судом встановлено, що за період з вересня 2013 року по липень 2014 року позивачем були надані, а відповідачем отримані послуги з оренди за договором на загальну суму 410 325,60 грн. Отримання вказаних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000668 від 30 вересня 2013 року, № ОУ-0000734 від 31 жовтня 2013 року, № ОУ-0000794 від 30 листопада 2013 року, № ОУ-0000870 від 31 грудня 2013 року, № ОУ-0000028 від 31 січня 2014 року, № ОУ-0000104 від 28 лютого 2014 року, № ОУ-0000198 від 31 березня 2014 року, № ОУ-0000270 від 30 квітня 2014 року, № ОУ-0000311 від 31 травня 2014 року, № ОУ-0000386 від 30 червня 2014 року, № ОУ-0000452 від 31 липня 2014 року.

Також, за період з жовтня 2013 року по липень 2014 року Орендарем були спожиті комунальні послуги на загальну суму 199 034,70 грн., що підтверджується складеними та підписаними обома сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000736 від 31 жовтня 2013 року, № ОУ-0000811 від 30 листопада 2013 року, № ОУ-0000871 від 31 грудня 2013 року, № ОУ-0000029 від 31 січня 2014 року, № ОУ-0000105 від 28 лютого 2014 року, № ОУ-0000199 від 31 березня 2014 року, № ОУ-0000271 від 30 квітня 2014 року, № ОУ-0000312 від 31 травня 2014 року, № ОУ-0000387 від 30 червня 2014 року, № ОУ-0000453 від 31 липня 2014 року.

Всупереч положенням договору Орендар взятий на себе обов'язок по оплаті орендної плати та компенсації вартості комунальних послуг у період з вересня 2013 року по липень 2014 року виконав не у повному обсязі, сплативши Товариству 344 342,83 грн. та заборгувавши таким чином останньому 265 017,47 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Враховуючи те, що сума основного боргу по орендній платі та вартості спожитих комунальних послуг, яка складає 265 017,47 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимоги Товариства про стягнення з Орендаря вказаної суми, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 191 777,95 грн. інфляційних втрат та 15 598,54 грн. трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості за кожний місяць у період з вересня 2013 року по липень 2014 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства і не суперечать положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вищевказаних сум також підлягають задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІБУМ» (04050, місто Київ, вулиця Артема, будинок 103, ідентифікаційний код 38727220) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЦЕНТР» (04074, місто Київ, вулиця Лугова, будинок 2 літера А, ідентифікаційний код 30682979) 265 017 (двісті шістдесят п'ять тисяч сімнадцять) грн. 47 коп. основного боргу, 191 777 (сто дев'яносто одну тисячу сімсот сімдесят сім) грн. 95 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 15 598 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 12 коп., а також 7 085 (сім тисяч вісімдесят п'ять) грн. 90 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26 квітня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко