ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 923/1787/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді С.В. Таран,

суддів Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання О.М. Шитря,

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_1, довіреність б/н від 16.01.2013; ОСОБА_2, довіреність б/н від 16.01.2013;

від відповідача - директор В.М. Попович, паспорт серії НОМЕР_1 від 28.12.1999; Т.А. Веріковська, довіреність б/н від 29.02.2016; Л.М. Соловйова, довіреність №181 від 14.04.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Голопристанське лісомисливське господарство"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.01.2016

у справі №923/1787/15

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_6

до відповідача: Державного підприємства "Голопристанське лісомисливське господарство"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.01.2016 у справі №923/1787/15 (суддя Н.О. Задорожна) позовні вимоги задоволено повністю: зобов'язано Державне підприємство "Голопристанське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Голопристанське лісомисливське господарство") виконати умови договору купівлі-продажу лісопродукції №18 від 15.03.2013 та відвантажити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) 1900 метрів кубічних дров паливних хвойних порід та 225,92 метрів кубічних дров'яної деревини. Судове рішення мотивовано недоведеністю відповідачем факту виконання умов договору купівлі-продажу лісопродукції №18 від 15.03.2013 в зазначеній частині (том І а.с. 109-114).

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "Голопристанське лісомисливське господарство" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 12.01.2016 у справі №923/1787/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (том І а.с. 123-127).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення висловив заперечення (том а.с. 137-140).

В судовому засіданні 05.04.2016 оголошувалась перерва до 14 год. 30 хв. 14.04.2016.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

15.03.2013 між Державним підприємством "Голопристанське лісомисливське господарство" («продавець») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 («покупець») укладено договір №18 (далі - договір №18 від 15.03.2013), за умовами якого продавець продає, а покупець купує лісопродукцію на умовах франко-верхній склад продавця згідно специфікацій до даного договору, що є невід'ємною його частиною.

Сторонами у пункті 10.1 вказаного договору узгоджено, що даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31 грудня 2013 року.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 3.2 договору №18 від 15.03.2013 кількість товару - згідно заявок покупця; ціна однієї одиниці товару визначається згідно специфікацій до даного договору; загальна сума даного договору складається із окремих грошових сум по кожній поставці згідно товарно-транспортних накладних та специфікацій до даного договору.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 5.1 договору №18 від 15.03.2013 приймання товару по кількості та якості здійснюється уповноваженими представниками обох сторін з підписанням товаросупровідних документів, наданих продавцем; товар поставляється продавцем на склад покупця місячними партіями, які становлять пропорційну частину загальної кількості товару, що забезпечує рівномірну його поставку; комплект товаросупровідних документів складається з товарно-транспортної накладної та рахунку-фактури.

Покупець зобов'язаний здійснювати попередню оплату за партію товару; платіж (передплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за партію товару (пункти 6.1, 7.1 договору №18 від 15.03.2013).

У специфікаціях №1 та №2 до договору №18 від 15.03.2013 сторонами узгоджено найменування товару, його об'єм, ціну за 1 куб.м тощо. Згідно з вказаними специфікаціями ДП "Голопристанське лісомисливське господарство" зобов'язалось відвантажити ФОП ОСОБА_6 на умовах франко-верхній склад продавця товар на загальну суму 561317грн, а саме:

-ділову деревину хвойних порід в кількості 319,1 куб.м за ціною 270 грн за 1 куб.м на суму 86157 грн,

-дров'яну деревину для технологічних потреб, хвойних порід - в кількості 608 куб.м за ціною 190 грн за 1 куб.м на суму 115520 грн,

-дрова паливні хвойних порід в кількості 2664 куб.м за ціною 135 грн за 1 куб.м на суму 359640 грн.

На виконання умов вказаного договору ФОП ОСОБА_6 перерахував ДП "Голопристанське лісомисливське господарство" в якості попередньої оплати за лісопродукцію 362500 грн, що не заперечується жодним учасником судового процесу та підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками по рахунку позивача (том І а.с. 84-95, 170-211, 223-230).

За твердженням позивача він отримав від ДП "Голопристанське лісомисливське господарство" продукцію на загальну суму 189872,10 грн, за даними відповідача ним було реалізовано ФОП ОСОБА_6 товару на загальну суму 498796,9 грн (том І а.с.222, том ІІ а.с. 15-29, 33-44). Зокрема, позивачем заперечується факт отримання ним дров хвойних порід в кількості 1900 куб.м за товарно-транспортною накладною №005440 від 31.05.2013 та дров'яної деревини для технологічних потреб в кількості 225,92 куб.м за товарно-транспортною накладною №005334 від 12.07.2013.

Предметом розгляду даної справи є заявлені позивачем вимоги про виконання відповідачем обов'язку щодо поставки позивачу зазначеної кількості продукції.

Згідно з вимогами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором №18 від 15.03.2013 щодо продажу позивачеві продукції в кількості, що заявлена ФОП ОСОБА_6 у позовній заяві, позивачем надано наступні документи: товарно-транспортні накладні №005440 від 31.05.2013, №005334 від 12.07.2013, специфікації - накладні №581 від 31.05.2013, №845 від 12.07.2013, акти прийому - передачі лісопродукції від 27.05.2013, від 12.07.2013 та довіреності №3 від 03.05.2013, №4 від 01.07.2013. Оригінали зазначених документів оглянуті в судовому засіданні судом апеляційної інстанції та їх якісні копії долучені до матеріалів справи (том ІІ а.с. 2-9).

При долучені зазначених документів до матеріалів справи колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду враховано, що відповідач неодноразово звертався до суду першої інстанції з клопотанням щодо витребування зазначених документів у слідчого відділення Головного відділення Новокаховського відділу управління національної поліції України у Херсонській області, оскільки зазначені документи були вилучені на підставі протоколу обшуку від 06.11.2014, досудове розслідування №0002896. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17.12.2015 судом вирішено направити відповідний запит до зазначеного слідчого відділу (том І а.с.47-48), однак ні зазначена ухвала, ні вказаний запит (том І а.с.50) з невідомих підстав не були направлені адресату.

Відповідно до вимог статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Товарно-транспортні накладні №005440 від 31.05.2013, №005334 від 12.07.2013 містять особистий підпис ФОП ОСОБА_6 про прийняття обумовленої кількості лісопродукції. На її відпуск складені специфікації - накладні №581 від 31.05.2013 та №845 від 12.07.2013, а також двосторонні акти прийому - передачі лісопродукції від 27.05.2013 та від 12.07.2013, підписані особисто ОСОБА_6 та засвідчені його печаткою. При цьому, лісопродукція позивачем одержувалась на підставі довіреностей №3 від 03.05.2013 та №4 від 01.07.2013, які також містять підпис та печатку позивача.

Зазначені документи в їх сукупності беззаперечно підтверджують факт отримання позивачем дров хвойних порід у кількості 1900 куб.м та дров'яної деревини для технічних потреб у кількості 225,92 куб.м.

В позовній заяві ФОП ОСОБА_6 зазначав про те, що вказані товарно-транспортні накладні мають ознаки підроблення, а також те, що в них відсутні всі необхідні реквізити.

Між тим в подальшому позивач в наданих суду поясненнях факт підписання перелічених документів не заперечував, посилаючись на те, що зробив це за проханням відповідача, але продукцію з місця її складування не вивозив. Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не підтверджено належними доказами факт відвантаження в повній мірі лісопродукції від вантажовідправника до вантажоодержувача, оскільки товарно-транспортні накладні №005334 від 12.07.2013 та №005440 від 31.05.2013 не відповідають вимогам пункту 3.9 Інструкції з обліку продукції лісозаготівель лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України №205 та не містять всіх обов'язкових реквізитів.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Наказом Держкомлісгоспу України від 19.12.2003 №205 затверджено Інструкцію з обліку продукції лісозаготівель, лісопилення і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України. Даною Інструкцією встановлюється порядок обліку продукції лісозаготівель, лісопилення і деревообробки (в подальшому - лісопродукції) в лісництвах, цехах, дільницях, інших виробничих підрозділах підприємств Держкомлісгоспу України, Інструкція має за мету забезпечення єдиних методологічних засад ведення обліку лісопродукції (пункти 1.1, 1.2 вказаної Інструкції). Отже, вказаний нормативно-правовий акт лише встановлює особливості обліку лісопродукції на підприємствах Державного комітету лісового господарства України.

Спірні операції по реалізації лісопродукції ФОП ОСОБА_6 відображені у бухгалтерському обліку підприємства відповідача, що не заперечується жодним учасником судового процесу та підтверджується матеріалами справи (том І а.с.21-25, том ІІ а.с.11-14).

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відсутність в товарно-транспортних накладних №005440 від 31.05.2013 та №005334 від 12.07.2013 обов'язкових для заповнення реквізитів та недодержання вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N128/2568, в частині складення товарно-транспортних накладних тягне за собою відсутність переходу права власності на лісопродукцію.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає хибним, так як Господарським судом Херсонської області не взято до уваги узгоджені сторонами у договорі №18 від 15.03.2013 умови продажу товару.

У пункті 4.2 договору №18 від 15.03.2013 визначено, що товар поставляється продавцем на склад покупця, водночас умовами пункту 1.1 цього договору передбачено, що продавець продає, а покупець купує лісопродукцію на умовах франко-верхній склад продавця. Зазначене свідчить про суперечливі положення вказаного договору.

Між тим, як зазначалося вище, ціна за одиницю товару, загальна вартість лісопродукції, її кількість, найменування, умови поставки тощо визначені в специфікаціях №1 та №2, що є невід'ємними частинами договору №18 від 15.03.2013. Згідно зазначених специфікацій умовою продажу товару є франко-верхній склад продавця, що узгоджується з предметом договору (пункт 1), яким є продаж продукції на умовах франко-склад продавця.

Застосування Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (далі- правила Інкотермс) в Україні в контрактах, укладених між українськими суб'єктами господарської діяльності, передбачено частиною четвертою статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до правил Інкотермс під терміном EXW (англ. ex works) або франко-склад розуміють, що товар забирається покупцем із зазначеного у договорі складу продавця; покупець бере на себе усі ризики з навантаження, транспортування, страхування та інші ризики, пов'язані з подальшою доставкою та зберіганням продукції.

В силу положень частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач відповідно до умов договору №18 від 15.03.2013, предметом якого є поставка продукції на умовах франко-верхній склад продавця (EXW), передав покупцеві на своєму складі лісопродукцію за специфікаціями-накладними №581 від 31.05.2013, №845 від 12.07.2013 та за актами приймання-передачі лісопродукції від 27.05.2013, від 12.07.2013, отримавши від позивача довіреності №3 від 03.05.2013, №4 від 01.07.2013. Ці дії свідчать про перехід права власності на зазначений товар від продавця до покупця. Отже, саме позивач був власником товару в момент його завантаження та транспортування, відтак необгрунтованими є посилання господарського суду першої інстанції на недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, які повинен був оформлювати позивач.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення").

Оскаржене рішення Господарського суду Херсонської області від 12.01.2016 не відповідає цим вимогам з підстав неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру відповідно до правил статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Голопристанське лісомисливське господарство" задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 12.01.2016 у справі №923/1787/15 скасувати.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 15.04.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна