ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 917/449/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вх. № 442 П/3) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації", м. Полтава (вх. № 480 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.16 р. у справі № 917/449/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації", м. Полтава

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області 3231834,53 грн. заборгованості за договором про закупівлю товарів, робіт або послуг за державні кошти від 21.08.2013 р. № 43, з яких: 2026680,00 грн. основного боргу, 522230,31 грн. пені, 100153,70 грн. штрафу та 582770,52 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 р. у справі № 917/449/15 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 135800,00 грн. основного боргу, 715,50 грн. пені, 100153,70 грн. штрафу, 61935,18 грн. інфляційних та 5 972,09 грн. витрат по сплаті судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення 896200,00 грн. основного боргу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., судді Бондаренко В.П., Черленяк М.І.) рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 р. у справі № 917/449/15 скасовано у частині відмови у стягненні пені у сумі 521514,81 грн. та інфляційних у сумі 520835,34 грн. У цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації" пені у сумі 521514,81 грн. та інфляційних втрат у сумі 520835,34 грн. В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 р. у справі № 917/449/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду Полтавської області від 18.11.2015 р. у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. у справі № 917/449/15 скасовані в частині стягнення пені та штрафу, та в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області. В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 09.04.2015 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. у справі № 917/449/15 залишено без змін.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся до суду з заявою № 1 від 10.12.2015 р. про зменшення позовних вимог та відмову від позову частково, а саме просив зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені з 521514,81 грн. до 197010,025 грн., відмовився від позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу.

Суд першої інстанції розглянув та прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та часткову відмову від позову.

Рішенням господарського суду від 26.01.2016 р. у справі № 917/449/15 припинено провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу в порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Позов задоволено частково. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації", м. Полтава, 51327,81 грн. пені. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем порушені зобов'язання за договором про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 43 від 21.08.2013 р. щодо своєчасної оплати отриманих товарів. Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) щодо стягнення з відповідача 197010,02 грн. пені за період з 09.11.2013 р. по 09.05.2014 р., суд вважає правильними та такими, що відповідають вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

Стосовно посилань відповідача на відсутність своєчасного бюджетного фінансування, суд зазначив, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Суд частково погоджується з твердженням відповідача щодо недотримання позивачем позовної давності при зверненні з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка нарахована на зобов'язання з оплати отриманих відповідачем товарів. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 145682,21 грн., нарахованої за прострочені зобовязання з оплати отриманого товару задоволенню не підлягають, як такі, що предявлені з пропуском позовної давності, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 04.03.2014 р. по 09.05.2014 р. у розмірі 51327,81 грн., нарахованої за прострочене останнім зобовязання з оплати отриманих відповідачем товарів є правомірними, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу провадження припинене відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, та ін.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області із зазначеним рішенням частково не погодився, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень до неї), в якій просить рішення скасувати в частині стягнення пені у розмірі 51327,81 грн. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині, з мотивів та підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації", м. Полтава із зазначеним рішенням не погодилося, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача суму пені у розмірі 197010,025 грн. та всі витрати зі сплати судового збору, з мотивів та підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Вищезазначені апеляційні скарги стосуються однієї і тієї ж справи, між тими ж сторонами, предметом оскарження є рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2016 р. у справі № 917/449/15 у звязку з чим об'єднані в одне апеляційне провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації" у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просить рішення господарського суду скасувати повністю, прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог, а апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 21.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації" (учасник) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області (замовник) укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 43 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач в строк до 31.12.2013 р. зобов'язався поставити відповідачу товар на загальну суму 3084605,00 грн. зазначений в Державному класифікаторі ДК 016-2010 за кодом 26.20.1 "Машини обчислювальні, частини та приладдя до них", а відповідач, у відповідності з п. 1.1, 3.1, 4.1 договору, зобов'язався прийняти і оплатити зазначений товар (работи або послуги).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, здійснивши відповідачу поставку товару на загальну суму 3084605,00 грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними.

Згідно з п. 6.1.1. договору, замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (надані послуги або виконані роботи).

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що розрахунок повинен бути здійснений, зокрема, після пред'явлення учасником рахунку на оплату; після підписання сторонами акту приймання-передачі (видаткових накладних); або попередньої оплати; або поетапної оплати замовником поставленого товару.

Згідно з п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством та цим договором.

Згідно з п. 7.3. договору встановлено види порушень та санкцій за них, зокрема за порушення умов зобовязань щодо якості наданих послуг стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних послуг; за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотків вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями відповідач фактично отримав товар та у строк до 08.11.2013 р. частково виконав свої зобов'язання щодо оплати товару, сплативши 112020,00 грн. (30.09.2013 р. та 02.10.2013 р.).

Крім цього, протягом вересня 2013 року - серпня 2014 року відповідач частково сплатив заборгованість по договору у розмірі 1057925,00 грн., а саме: 30.09.2013 р. - 98000,00 грн.; 02.10.2013 р. - 14020,00 грн.; 07.03.2014 р. - 293440,00 грн.; 29.05.2014 р. - 283325,00 грн.; 30.05.2014 р. - 260972,00 грн.; 13.08.2014 р. - 10168,00 грн.; 29.08.2014 р. - 98000,00 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом у цій справі про стягнення заборгованості станом на 27.01.2015 р. у розмірі 2026680,00 грн., а також стягнення 522230,31 грн. пені, 100153,70 грн. штрафу та 582770,52 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання.

Вищий господарський суд України у своїй постанові зазначив, що частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, суд першої інстанції при першому розгляді справи виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено поставку товару відповідачу лише на 2089925,00 грн. і з урахуванням здійснених відповідачем оплат, а також сплати під час розгляду справи заборгованості у розмірі 896200,00 грн., до стягнення з відповідача підлягає стягненню борг за поставлений товар у розмірі 135800,00 грн.

Також зазначивши, що відповідач в ході розгляду справи сплатив заборгованість у розмірі 896200,00 грн., і на цій підставі суд першої інстанції відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинив провадження у справі у цій частині.

До того ж, Вищий господарський суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції від 09.04.2015 р. правомірно встановив, що на виконання умов договору відповідач повністю виконав свої зобовязання та сплатив залишок основного боргу в розмірі 1130480,00 грн., що підтверджується наданими платіжними дорученнями та актом звірки, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості.

А отже, повне погашення заборгованості на суму 1130480,00 грн. відбулося 30.04.2015 р. після прийняття рішення судом першої інстанції, і тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 104 ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що апеляційний господарський суд правомірно залишив в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, Вищий господарський суд України відзначив необхідність зясування суті порушень допущених відповідачем та визначитись із тим, чи встановлено договором пеню і штраф щодо застосування до спірних правовідносин.

При новому розгляді даного спору в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, що містяться у постанові від 18.11.2015 р. у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені зобов'язання за договором про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 43 від 21.08.2013 р. щодо своєчасної оплати отриманих товарів. Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) щодо стягнення з відповідача 197010,02 грн. пені за період з 09.11.2013 р. по 09.05.2014 р., суд вважає правильними та такими, що відповідають вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

Стосовно посилань відповідача на відсутність своєчасного бюджетного фінансування, господарський суд зазначив, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 145682,21 грн., нарахованої за прострочені зобовязання з оплати отриманого товару задоволенню не підлягають, як такі, що предявлені з пропуском позовної давності, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 04.03.2014 р. по 09.05.2014 р. у розмірі 51327,81 грн., нарахованої за прострочене останнім зобовязання з оплати отриманих відповідачем товарів визнані судом правомірними.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу провадження припинене відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, та ін.

Проте, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, у зв'язку з чим, є підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача і часткового скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З урахування вищевикладеного предметом розгляду справи при новому розгляді залишилися позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою № 1 від 10.12.2015 р. в якій просив:

- зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 521 514,81 пені та просив стягнути з останнього 197010,025 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 09.11.2013 р. по 09.05.2014 р.

- прийняти відмову від позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу.

Суд першої інстанції зазначену заяву розглянув та на підставі ст. 22, 78 ГПК України припинив провадження в частині стягнення з відповідача 100153,70 грн. штрафу провадження припинено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, та ін.

Колегія суддів апеляційної інстанції в цій частині погоджується з рішенням.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі п. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд першої інстанції стягуючи санкцію передбачену п. 7.3. договору не врахував, що зазначений пункт договору передбачає відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення зобовязань з надання послуг тоді, як п. 1.1., 1.2., 1.3. договору в якості предмету договору визначено поставку товару, що не є послугою в розумінні ст. 901 ЦК України.

Так, за умов укладеного договору учасник зобов'язується у 2013 році поставити замовникові товари (виконати роботи або надати послуги), зазначені в Державному класифікаторі 016-2010 код 26.20.1 - машини обчислювальні, частини та приладдя до них, а замовник - прийняти і оплатити такі товари (роботи або послуги).

Найменування (номенклатура, асортимент) товару:

системний блок - 374 од., монітор - 374 од., принтер - 20 од., багатофункціональний пристрій І - 20 од, багатофункціональний пристрій 2 - 20 од., джерело безперервного живлення 5 од., дисковод DVD RW sata - 71 од., картридж до принтера Samsung 1520 - 20 од., картридж до принтера Samsung 1610-40 од., картридж до принтера Samsung 1710 - 10 од., картридж до принтера Samsung 2010 - 40 од., картридж до принтера НР 1010- 20 од., картридж до принтера НР 1000/1200 20 од., картридж до принтера Cаnon 2900 - 50 од., картридж до принтера Cаnon 3100 100 од., картридж до принтера Cаnon 3200 - 20 од., картридж до принтера НР 1005 20 од., картридж до принтера oki 410 d - 100 од., картридж де багатофункціонального пристрою Fs1028 mfp - 50 од., картридж до багатофункціонального пристрою 2-40 од.

Обсяги закупівлі товарів (робіт або послуг) можуть бути зменшені залежно від

реального фінансування видатків.

Тобто, з умов договору вбачається можливість виконання учасником робіт або послуг та їх приймання замовником за актом приймання передачі, відповідальність за якість та прострочення їх оплати. Проте договором обумовлено зобовязання з поставки товару із визначенням його номенклатури, асортименту товару, але відсутня умова щодо відповідальності за прострочення оплати поставленого товару.

При цьому, про будь-які роботи або послуги щодо яких зазначено у договорі п. 1.1., а саме їх кількість, обсяг, назву робіт або послуг сторони не домовилися, а тому в договорі відсутнє їх визначення, хоча передбачено умови та підстави приймання передачі, розрахунків (п. п. 4.1, 4.2., 6.1.2.) та відповідальність.

До того ж, згідно з чинним законодавством України штрафні санкції застосовуються в тому разі якщо передбачені законом або договором. В даному випадку договором № 43 від 21.08.2013 р. не встановлено застосування певних штрафних санкції за прострочення поставки товару.

Відповідно до п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто, відповідальність, що стосується зазначених робіт або послуг може застосовуватися за наявності домовленостей щодо них.

Доводи позивача, про обсяг робіт або послуг, які надані ним у звязку з поставкою товару, та - щодо обєднання поставки з роботами та послугами не може бути прийняті до уваги, оскільки істотні умови договору про предмет яким є товар не є тотожними з зобовязаннями про виконання робіт або надання послуг та останні не виділено окремо із вартості постачання товару та не визначено певним чином обсяг робіт або послуг.

А отже, господарський суд першої інстанції безпідставно застосував п. 7.3. договору до спірних правовідносин, у звязку з чим дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заявленої санкції у сумі 51327,81 грн.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його скасування та задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.16 р. у справі № 917/449/15 в частині стягнення 51327,81 грн. скасувати та прийняти нове, яким в позові в цієї частині відмовити

Стягнути з позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні системи автоматизації" (36002, вул. Луценка, 27, м. Полтава, ) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (вул. Сінна, 16, м. Полтава, 36039, ) 13692,45 грн. судового збору по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Полтавської області.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 15.04.2016 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.