ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" квітня 2016 р. Справа № 922/4054/14

вх. № 4054/14

Суддя господарського суду: Бринцев О.В.

при секретарі судового засідання: Гула Д.В.

за участю представників:

стягувача - не з"явився;

боржника - ОСОБА_1, довіреність № 2/2015/юр. від 16.12.2015 р.;

ДВС - не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" № 186 від 26.02.2016 р. (вх. № 61 від 29.02.2016 р.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ; до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія; про стягнення 3.353.538,13 грн.;

орган ДВС Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області

ВСТАНОВИВ:

29.02.2016 р. комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" звернулося зі скаргою № 186 від 26.02.2016 р. (вх. № 61) про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, винесення постанови від 27.01.2016 р. про стягнення виконавчого збору та про визнання недійсною відповідної постанови, яку ухвалою суду від 02.03.2016 р. прийнято до розгляду.

В судовому засіданні 29.03.2016 р. оголошено перерву до 10год. 00хв. 14.04.2016 р.

Представник боржника скаргу підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволенні, звернувся з заявою (вх. № 10361 від 29.03.2016 р.) про долучення наданих доказів до матеріалів справи. Крім того, боржник надав додаткові пояснення № 356 від 04.04.2016 р. № 356 (вх. № 11285 від 06.04.2016 р.), де зазначає що відзив ДВС не спростовує доводи скаржника, а також додаткові пояснення по суті скарги № 399 від 13.04.2016 р. (вх. № 12617 від 14.04.2016 р.), де вказує на те, що винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору винесена після поновлення виконавчого провадження, тобто не одразу після надання строку для добровільного виконання наказу.

Представник ДВС у судове засідання після перерви не з"явився, у відзиві на скаргу № 46823222/08-01/В-8 від 22.03.2016 р. (вх. № 10445 від 29.03.2016 р.) проти задоволенні скарги заперечує та просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до норм ЗУ "Про виконавче провадження", і грошові кошти були сплачені боржником після прийняття такої. Крім того, ДВС стверджує, що боржником подана скарга після пропущення строку встановленого ч.1 ст. 121-2 ГПК України, який за твердженням ДВС закінчився 06.02.2016 р., в той час як скарга подана 29.02.2016 р., що є підставою для залишення скарги без розгляду. Разом з відзивом надані докази для долучення до матеріалів справи.

Представник стягувача у судове засідання не з"явився, витребувані судом докази не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги та заперечення проти них, суд установив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.2014 р. у справі № 922/4054/14 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 р., т. ІІ а.с. 6-11, та постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2015 р., т. ІІ а.с. 53-56) позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 2.496.231,95грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 322.726,60грн., пеню у розмірі 86.748,90грн. та три відсотки річних у розмірі 100.835,07грн.; 67.070,76грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 11.12.2014 р. видано відповідний наказ, з виконання якого постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 11.03.2015 р. відкрито виконавче провадження № 46823222 (т. ІІІ а. с. 45).

Підставою звернення із даною скаргою боржник вказує те, що 11.01.2016 р. він звертався до Відділу примусового відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області (ВПВР) із заявою про відкладення провадження виконавчих дій відносно якої ВПВР не було прийнято рішення та те, що 16.02.2016 р. боржником було самостійно виконано рішення суду у справі № 922/4054/14, про що 18.02.2016 р. повідомлено ВПВР.

У скарзі боржник просить суд:

- Визнати бездіяльність ВПВР стосовно залишення без розгляду заяви КП БРР «Балаклійські теплові мережі» про відкладення провадження виконавчих дій від 11.01.2016 року такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження;

- Визнати бездіяльність ВПВР стосовно неповідомлення боржника про винесення постанови від 27.01.2016 року Про поновлення виконавчого провадження та постанови від 27.01.2016 р. Про стягнення виконавчого збору такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження;

- Скасувати Постанову ВПВР про стягнення виконавчого збору від 27.01.2016 року у виконавчому провадженні №46823222;

- Зобовязати ВПВР закрити виконавче провадження № 46823222 керуючись положеннями ч. З ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, враховуючи фактичні та правові підстави скарги і заперечення проти неї, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Постановою ВПВР від 11.03.2015 р. відкрито виконавче провадження № 46823222 з виконання судового наказу у даній справі, надано термін для самостійного виконання до 18.03.2015 року (т. ІІІ а. с. 45).

11.03.2015 р. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. ІІІ а. с. 9-10); 19.03.2015 р. винесена постанова про відкладення провадження виконавчий дій за заявою КП БРР «Балаклійські теплові мережі» до 01.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 11-12), 02.04.2015 р. відкладено виконавчі дії до 15.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 13-14), 16.04.2015 р. відкладено до 24.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 15-16) і 21.04.2015 р. зупинено до 08.10.2015 р. (т. ІІІ а. с. 17-18), на підставі звернення боржника до господарського суду Харківської області із заявою про надання йому відстрочки виконання рішення суду, яка була задоволена частково, виконання рішення суду було відстрочено до 08.10.2015 р. (т. ІІ а. с. 111-113).

10.11.2015 р. виконавче провадження № 46823222 було поновлено (т. ІІІ а. с. 19-20) і того ж дня зупинено до 15.01.2016 р. (т. ІІІ а. с. 21-22) зупинено до 15.01.2016 р. у зв"язку із задоволенням заяви боржника про відстрочку виконання рішення суду до 15.01.2016 р.

27.01.2016 р. виконавче провадження було поновлено (т. ІІІ а. с. 23) та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (т. ІІІ а. с. 24).

Повне погашення боргу у добровільному порядку відбулося 16.02.2016 р. (т. І а. с. 27), тобто після закінчення строку наданого для добровільного виконання рішення суду (до 18.03.2015 р.) та після винесення постанови про стягнення виконавчого збору (27.01.2016 р.).

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Тобто, винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо боржник у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, не виконує судове рішення, є обовязком державного виконавця і здійснення відповідного реагування на невиконання судового рішення прямо прописано в Законі України "Про виконавче провадження". В контексті викладеного, слід вважати, що прийняття такої постанови є обовязком, а не правом державного виконавця.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи зазначене, те що у строк до 18.03.2015 р. боржником рішення суду виконано не було, постанова про стягнення виконавчого збору від 27.01.2016 р. у виконавчому провадженні № 46823222 винесена правомірно, із дотриманням норм чинного законодавства, отже підстав для скасування вказаної постанови немає, що має наслідком відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Той факт, що оскаржувана постанова винесена після поновлення виконавчого провадження, про що зазначає боржник у своїх поясненнях, не спростовує її обгрунтованості та підставності, як і факт самостійного виконання боржником рішення суду після строку наданого у постанові про відкриття виконавчого провадження, заява № 140 від 16.02.2016 р. разом із доказами виконання рішення суду була направлена боржником лише 18.02.2016 р. (т. ІІІ а. с. 28-29) і боржнику було відомо про зупинення виконавчого провадження до 15.01.2016 р. (т. ІІ а. с. 236-239, а також про це зазначається представником боржника у скарзі, т. ІІІ а. с. 2-5), а відтак посилання на норму ч. 3 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" є недоречним.

Оспорювана постанова прийнята у відповідності до ч. 3 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки у даному разі виконавче провадження тривало у межах першого надходження виконавчого документа, і відкладення виконавчих дій та зупинення виконавчого провадження не виключають стягнення виконавчого збору, повторного надання строку для самостійного виконання рішення боржнику не надавалося, що в свою чергу спростовує твердження боржника викладені у додаткових поясненнях від 13.04.2016 р. № 399 (вх. № 12617 від 14.04.2016 р.).

В задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності ВПВР стосовно залишення без розгляду заяви КП БРР «Балаклійські теплові мережі» про відкладення провадження виконавчих дій від 11.01.2016 року такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження, суд відмовляє у зв"язку із наступним.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження звернення 11.01.2016 р. боржником до ВПВР із заявою про відкладення виконавчого провадження, у зв"язку із підготовкою останнім заяви про відстрочку виконання рішення суду (т. ІІІ а. с. 25), не надано доказів такого звернення (чек та опис вкладення, поштова відмітка на реєстрі відправлення тощо), а реєстр відправлення кореспонденції юридичним відділом за період з 11.01.2016 р. по 15.01.2016 р. не містить відомостей щодо документів, які надсилалися та поштової відмітки про направлення (у наданому реєстрі зазначені адреси, кількість конвертів, марок та їх вартість, т. ІІІ а. с. 26).

В контексті наведеного надані докази не можуть бути прийняті у якості належних, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні скарги в цій частині.

Також у зв"язку із недоведеністю суд відмовляє в задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності ВПВР стосовно неповідомлення боржника про винесення постанови від 27.01.2016 року Про поновлення виконавчого провадження та постанови від 27.01.2016 р. Про стягнення виконавчого збору такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином зазначені постанови мали бути направлені боржнику простою кореспонденцією.

Враховуючи те, що божник зазначає про їх неотримання, саме він, у відповідності до норм ст. 33 ГПК України, мав надати докази на підтвердження цих обставин.

На підтвердження неповідомлення боржника про винесення постанов від 27.01.2016 р. останнім надано довідку № 169 від 24.02.2016 р. (т. ІІІ а. с. 30), відповідно до якої повідомляється, що в період з 15.01.2016 р. по 23.02.2016 р. на адресу підприємства не надходило жодних листів та постанов від ВПВР, за підписом особи відповідальної за діловодство на підприємстві ОСОБА_2 та ТВО начальника КП БРР "Балаклійські теплові мережі" ОСОБА_3

Доказів на підтвердження повноважень осіб, які підписали довідку, витягу з журналу вхідної кореспонденції за спірний період, довідки Укрпошти тощо, суду не надано.

Зважаючи на те, що доказів неповідомлення боржника про винесення постанов від 27.01.2016 р. не надано, не міститься таких і в матеріалах справи, правових підстав для задоволення скарги в цій частині немає.

В частині зобовязання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області закрити виконавче провадження № 46823222 керуючись положеннями ч. З ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження», суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищевказане та те, що боржником у відповідності до норм ст. ст. 32, 33 ГПК України не надано доказів того, що державний виконавець ухиляється від здійснення передбачених законом дій, суд відмовляє в задоволені скарги в цій частині.

Стосовно тверджень ВПВР про наявність підстав для залишення скарги без розгляду, у зв"язку з пропущенням 10-денного строку для звернення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121 2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

У разі прийняття скарги до розгляду відсутні правові підстави для залишення скарги без розгляду, з підстав пропуску строків подачі скарги.

Таким чином, враховуючи що боржник звернувся із клопотанням про відновлення пропущеного строку, суд визнав причини його пропуску поважними та прийняв скаргу та призначив її до розгляду, твердження ДВС про залишення скарги без розгляду судом відхиляються.

Керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 11, 25, 28, 31 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 22, 33, 43, 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги № 186 від 26.02.2016 р. (вх. № 61 від 29.02.2016 р.) відмовити повністю.

Суддя Бринцев О.В.

Повний текст ухвали підписано 18.04.2016 р.

/Справа № 922/4054/14/