ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 914/260/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Чернова Є.В. - головуючого, Корнілової Ж.О.,
Овечкіна В.Е.
за участю предстанвиків: від позивача: від відповідача: розглянув касаційну скаргу Князьська Н.А., Князьський О.С., Шевченко О.А. Юзвенко В.Г. Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року
у справі№914/260/15 господарського суду Львівської області
за позовомВиробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест"
доТовариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно"
провизнання відсутнім права та стягнення 227861,90грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.05.2015 р. (суддя Крупник Р.В.) позов задоволено частково; визнано припиненим зобов'язання Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" перед Товариством з обмеженою відповідальністю промислово-комерційною фірмою "Коно" у розмірі 1 888 998,90 грн. за укладеним між ними Договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог; визнано відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно" право на стягнення з Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за поставлений товар згідно Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.; визнано відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно" право на нарахування Виробничо-комерційному підприємству "Явір-Інвест" штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. до Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару і оплати його вартості; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно" на користь Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" надмірно сплачені кошти в сумі 227 861,90 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що договір про зарахування вимог від 25.01.2012р. є дійсним, в судовому порядку недійсним не визнавався, а відтак його умови є обов'язковими для виконання сторонами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю промислово комерційна фірма "Коно" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.05.2015р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015 року у справі № 914/260/15 повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржене рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, а судом першої інстанції при винесенні рішення не в повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для справи, неправильно та неповно досліджено докази, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. (судді: Мельник Г.І., Михалюк О.В., Плотніцький Б.Д.) рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015 р. залишено без зміни.

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав неправильним застосування норм процесуального та матеріального права, а саме ст. ст. 1, 2, 32, 33, 34, 35, 43, 75, 115 ГПК України, ст. 20 ГК України, ст. 16 Цивільного Кодексу України, ст.2 Закону України «Про судоустрій України», ст. 124 Конституції України.

Скаржник доводить, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, звертаючись з такою вимогою, позивач просить встановити певний юридичний факт, який мав місце у минулому, а саме - припинення прав та обов'язків, що виникли в силу договору. Встановлення певного факту виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Скаржник вважає, що предметом даної справи фактично є суперечка сторін щодо наявності заборгованості за поставлений товар, вказаний спір вже розглянутий та вирішений господарським судом Хмельницької області згідно рішення від 07.02.2014р..

Правовідносини позивача та відповідача за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. розглядалися та оцінювалися господарськими судами у справі № 19/5025/918/12, предметом якої було стягнення заборгованості за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій за неналежне виконання умов даного договору відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р., яким надана була відповідна правова оцінка.

При цьому, Позивач не позбавлений був права та можливості спростовувати та заперечувати вимоги Скаржника в межах справи про стягнення з нього заборгованості за договором поставки та додатків до нього, включаючи договір про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зі змісту рішень господарського суду Хмельницької області та апеляційного господарського суду Рівненської області у справі №19/5025/918/12 також вбачається, що судами не досліджувався договір про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., оскільки такий не подавався жодною із сторін і відповідно, спір вирішувався без урахування умов вказаного договору, як то передбачено ст. 75 ГПК України та розцінюється як невчасно поданий доказ.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, що взяли участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання припиненим зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" перед ТзОВ ПКФ "Коно" у розмірі 1 888 998,90 грн. за укладеним між ними Договором поставки №08/11 від 22.08.2011р., у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

- визнання відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" права на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за поставлений товар згідно Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.;

- визнання відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" права на нарахування ВКП "Явір-Інвест" штрафних санкцій відповідно до Додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. до Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару і оплати його вартості та 3% річних;

- стягнення з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" надмірно сплачених коштів в сумі 227 861,90 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору.

Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово комерційна фірма "Коно" (Постачальник) та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" (Покупець) укладено Договір поставки № 08/11 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві труби склопластикові та фасонні частини (фітінги) до них фірми "Superlit" (виробник Румунія) армовані типу GRP, категорії "Flowtite", визначені у п. 1.2 цього Договору (надалі іменується "товар"), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Для експлуатації в мокрих ґрунтах труби повинні бути виконані виключно із поліефірної смоли, армування із скловолокна типу Е, кварцового піску, додаткові наповнювачі - без карбонату кальцію (СаСО3) (п. 1.1. Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 13.1 Договору та закінчується 31 грудня 2011р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (п.п. 9.1 ,9.2 договору) .

У відповідності до п. 9.4. Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього Договору. Зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві (п. 9.5. Договору).

Відповідно до п. 10.6 Договору додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками.

25 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово комерційна фірма "Коно" (Постачальник) та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" (Покупець) укладено Додаткову угоду № 8 до Договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., відповідно до умов якої сторони погодились змінити п.6.3. Договору поставки № 08/11 віл 22.08.2011р. виклавши його в наступній редакції: "п. 6.3. У випадку порушення Постачальником своїх зобов'язань щодо повної поставки Товару у встановлені строки більше ніж на 10 календарних днів, він зобов'язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 10% від загальної ціни Договору (загальної вартості товару за Договором)."

25 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово комерційна фірма "Коно" (Постачальник) та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" (Покупець) укладено ще одну Додаткову угоду № 8 до Договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., відповідно до умов якої сторони погодились змінити п.6.3. Договору поставки № 08/11 віл 22.08.2011р. виклавши його в наступній редакції: "п. 6.3. У випадку порушення Постачальником своїх зобов'язань щодо повної поставки Товару у встановлені строки більше ніж на 10 календарних днів, він зобов'язується сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% від загальної ціни Договору (загальної вартості товару за Договором)."

Між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово комерційна фірма "Коно" та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" неодноразово підписувалися додаткові угоди до Договору поставки, якими змінювалися порядок оплати за поставлену продукцію, загальна довжина труб, що підлягає поставці, строки поставки, а також відповідальність сторін за несвоєчасну поставку товарів та несвоєчасну оплату коштів за поставлений товар.

25.01.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "Коно" (Постачальник) та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" (Покупець) укладено Договір про зарахування зустрічних вимог по Договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. (надалі - Договір про зарахування вимог) відповідно до умов якого Постачальник та Покупець, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, прийшли до угоди на підставі ст. 601 ЦК України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. (п. 1.1. Договору про зарахування вимог).

Пунктом 2.1. Договору про зарахування вимог сторони передбачили, що згідно Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., укладеного між Сторонами, Постачальником було поставлено Покупцю товар на загальну суму 18 889 989,07 грн. Станом на 01.01.2012р., Покупець має перед Постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4 771 137,00 грн. (п. 3.1. Договору про зарахування вимог).

Пунктом 4.1. Договору про зарахування вимог визначено, що згідно Додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. Постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед Покупцем по сплаті штрафу в сумі 1 888 998,90 грн. При цьому, пунктом 5.1. Договору про зарахування вимог встановлено, що згідно Додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. Постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед Покупцем по сплаті штрафу в сумі 3 777 997,81 грн. Та згідно п.6.1. Договору про зарахування вимог передбачено, що згідно Додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. Покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед Постачальником в сумі 3 777 997,81 грн.

Відповідно до п. 7.1. Договору про зарахування вимог з моменту підписання цього Договору Додаткова угода №8 від 25.10.2011р., якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов Договору в розмірі 20% від загальної ціни договору розривається та втрачає юридичну силу і сторони не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно пунктів 5.1. та 6.1. цього Договору. Зобов'язання сторін за п. 3.1. та 4.1. цього Договору припиняються на суму 1 888 998,90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги (п. 8.1. Договору про зарахування вимог).

У відповідності до п. 9.1. Договору про зарахування вимог після підписання Сторонами цього Договору Постачальник є кредитором, а Покупець боржником за поставлений товар в сумі 2 882 138,10 грн.

Пунктами 10.2. та 10.5. Договору про зарахування вимог передбачено, що цей Договір після його підписання Сторонами та скріплення печатками стає невід'ємною частиною Договору №11/08 від 22.08.2011р. та має силу додаткової угоди до нього. Він набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Разом з тим, судом встановлено, що стягнення заборгованості за Договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій за неналежне виконання умов укладеного між сторонами Договору було предметом розгляду у справі №19/5025/918/12 господарського суду Хмельницької області. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. у справі №19/5025/918/12 за позовом ТзОВ ПКФ "Коно" до ВКП "Явір-Інвест" про стягнення 5 544 020,51 грн. та зустрічним позовом ВКП "Явір-Інвест" до ТзОВ ПКФ "Коно" про стягнення 5 552 573,34 грн. позов ТзОВ ПФК "Коно" задоволено частково, а саме: стягнуто з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТзОВ ПФК "Коно" 1 661 137,66 грн. боргу, 104 748,61 грн. 3% річних, 1850 857,78 грн. штрафу та 63 492,59 грн. витрат на оплату судового збору; зустрічний позов ВКП "Явір-Інвест" задоволено частково, а саме: стягнуто з ТзОВ ПФК "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" 3 701 715,56 грн. штрафу та 48 720,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. у справі №19/5025/918/12 рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. у справі №19/5025/918/12 залишено без змін, постановою Вищого господарського суду від 23.07.2014 р. рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014 р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. у частині стягнення з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" 3701715,56 грн. штрафу змінено, зменшивши суму штрафу з 3701715,56 грн. до 2000000,00грн.; у решті рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. залишено без змін.

Таким чином, після початку судового розгляду спору між сторонами всі заперечення виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" як відповідача, в тому числі щодо зарахування зустірчних однорідних вимог могли бути заявленні у судовому провадженні щодо спору у справі №19/5025/918/12.

Порушення іншого провадження, зокрема, в даній справі створює можливість для порушення права позивача визнаного судом у провадженні №19/5025/918/12, суперечить принципу правової певності, спрямованого на забезпечення стабільності та загальнообовязковості судового рішення, яке набрало законної сили, створює ситуацію неодноразового розгляду спору та повязаного з цим можливого конфлікту судових актів, призводить до можливості перегляду остаточного судового рішення у спосіб, що не відповідає визначеному законом процесуальному порядку перегляду судового рішення, що набрало законної сили.

За наведених обставин суд касаційної інстанції приходить до висновку, що здоволенні позовні вимоги про про визнання припиненим зобов'язання та стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 227 861,90 грн. порушує принцип правової певності, тому не підлягають задволенню.

С тосовно позовних вимог про визнання відсутнім права на нарахування штрафних санкцій, про визнання відсутнім права на стягнення боргу касаційна інстанція виходить з таких мотивів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема про визнання наявності або відсутності прав.

Невизнання - це дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обов'язок перед уповноваженою особою, які спрямовані на заперечення в цілому або у певній частині суб'єктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого уповноважена особа позбавлена можливості реалізувати своє право.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. При цьому, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Однак, обраний в даному випадку позивачем спосіб захисту прав та законних інтересів не призводить до поновлення порушеного права та реального захисту його прав у випадку їх задоволення, свідчить про намагання переглянути постанову Вищого господарського суду від 23.07.2014 р. у справі №19/5025/918/12 у спосіб, не передбачений ГПК України. Крім того, зі змісту позовної заяви та встановлених обставин не вбачається, що відповідач будь-яким чином порушив, не визнав або оспорює якесь право позивача або охоронюваний законом інтерес.

За таких обставин, в задоволенні цих позовних вимог повинно бути відмовлено.

Відповідно до ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувані рішення та постанова не відповідає нормам матеріального права, тому доводи касаційної скарги є підставою для її задоволення та скасування ухвалених судових актів.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. та рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015 р. у справі №914/260/15 господарського суду Львівської області скасувати.

В позові відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 9853 грн 50 коп віднести на виробничо-комерційне підприємство "Явір-Інвест". Господарському суду Львівської області видати наказ.

Головуючий, суддя Є.Чернов

судді Ж.Корнілова

В.Овечкін