ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р.Справа № 916/595/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Воронюка О.Л.

Суддів: Величко Т.А. Мирошниченко М.А.

при секретарі Кияшко Р.О.

За участю:

Від дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" - Мусієнко А.Ю.;

Від Державного підприємства „Санаторій „Лермонтовський" - Лубашев І.С.;

Від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Кисельов Д.Д.

Інші представники сторін у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 17.03.2016р.

у справі №916/595/16

за позовом: дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця"

до державного підприємства „Санаторій „Лермонтовський"

Державної реєстраційної служби України

державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Молдованової

Галини Миколаївни

Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції

про скасування рішення та запису про державну реєстрацію іншого речового права і зобов'язання вчинити певні дії, -

Встановила:

17.03.2016 ухвалою господарського суду Одеської області відмовлено у прийнятті позовної заяви.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви господарський суд Одеської області обґрунтував свою позицію тим, що поданий позов стосується оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятого у сфері виконання ним своїх владних функцій у правовідносинах, які не мають приватно-правового характеру, а це свідчить про те, що даний спір підвідомчий господарським судам та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося дочірнє підприємство „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення яким позовну заяву дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" направити для розгляду до господарського суду Одеської області.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник послався на неправильне застосування господарським судом Одеської області норм процесуального права та на необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

У судовому засіданні 21.04.2016 представником державного підприємства „Санаторій „Лермонтовський" заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача Державну реєстраційну службу України на Міністерство юстиції України.

В обґрунтуванні зазначеного клопотання державне підприємство „Санаторій „Лермонтовський" послалося на постанову Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції№ відповідно до якої постановлено ліквідувати Державну реєстраційну службу України.

Також у судовому засіданні представником Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції надано суду клопотання про заміну відповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції на Одеське міське управління юстиції посилаючись на п. 1 Положення про відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції, затвердженого наказом Одеського міського управління юстиції від 06.10.2014.

Положеннями статті 23 Господарського процесуального кодексу передбачено, що позов може бути подано кількома позивачами чи до кількох відповідачів. Кожний з позивачів або відповідачів щодо іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно.

Відповідно до статті 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Судова колегія, заслухавши думку представника позивача щодо зазначених клопотань, який заперечував щодо їх задоволення та порадившись на місці, відмовила у задоволенні вищевказаних клопотань у зв'язку відсутністю згоди позивача на такі заміни відповідачів.

У судовому засіданні представником Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції надано відзив на апеляційну скаргу зі змісту якого вбачається що відповідач заперечує її задоволенню та просить оскаржувану ухвалу залишити без змін з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши обґрунтованість прийнятого господарським судом судового рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно приписів частини першої статті 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається із матеріалів справи, Дочірнє підприємство „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до державного підприємства „Санаторій „Лермонтовський", Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Молдованової Галини Миколаївни, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19738130 від 03.03.2015р. о 11:06:50 год., прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби України Молдовановою Галиною Миколаївною; про скасування запису про інше речове право № 8932400 від 02.03.2015р. о 13:05:11 год., що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за державним підприємством „Санаторій „Лермонтовський", права господарського відання на нежитлові будівлі майнового комплексу, що розміщені за адресою: Одеська область, м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2, а також про зобов'язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування запису про інше речове право № 8932400 від 02.03.2015р. о 13:05:11 год., що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за державним підприємством „Санаторій „Лермонтовський", права господарського відання на нежитлові будівлі майнового комплексу, що розміщені за адресою: Одеська область, м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числ учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Пунктом 17 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; про оскарження суб'єктом господарюванн дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором; між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під поняття „справа адміністративної юрисдикції", наведеним у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта (інформаційний лист Верховного Суду України від 26.12.2005р. №3.2.-2005).

Також відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.1 ст.6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно п.2 ч.2 ст.9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Отже, оспорюване рішення від 03.03.2015р. №19738130 є рішенням державного реєстратора прав, який у відповідних правовідносинах виступає як суб'єкт владних повноважень у розумінні цього терміну згідно ст.3 КАС України (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

Відповідний спір не є господарським, суб'єктний склад учасників такої справи не відповідає вимогам ст.ст.1,21 ГПК України, оскільки державний реєстратор прав на нерухоме майно не є суб'єктом господарювання, не має статусу фізичної особи, яка в установлених законодавчими актами України випадках може звернутись з позовом до господарського суду.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підвідомчий господарським судам та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Посилання скаржника у своїй апеляційній скарзі на те, що скаржник має речове право господарського відання на право господарського віданні на будівлі та споруди санаторію «Лермонтовський» у зв'язку із чим звернулося до господарського суду за захистом свого речового права судовою колегією не приймається, оскільки предметом звернення до суду із даним позовом є скасування рішення та запису про державну реєстрацію.

Оскільки судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Одеської області від 17.03.2016р. у справі №916/595/16.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

постановила:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 17.03.2016р. у справі №916/595/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" без задоволення.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя Т.А. Величко

Суддя М.А. Мирошниченко