ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р.Справа № 922/507/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстерміналсервіс-2000", м. Харків
про стягнення 129 890,26грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 23.01.2013р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 129 890,26грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 1896Ю від 18.09.2014р., з яких 71 583,15грн. заборгованість за кредитом, 18 237,02грн. заборгованість за відсотками, 35 385,44грн. пеня за несвоєчасну оплату кредиту, 4 684,65грн. пеня за несвоєчасну оплату відсотків, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності його представника за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

09.03.2016р. відповідачем було надано до суду письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що Товариство припинило господарську діяльність через відсутність директора (учасника Товариства), по смерті якого відкрито спадкову справу. Відповідач має намір стягнути грошові кошти зі спадкоємців директора ТОВ "Транстерміналсервіс-2000" та переуступити ПАТ "Фідобанк" право стягнути зі спадкоємців частину спадкової маси в рахунок погашення суми боргу Товариства, для чого укласти мирову угоду. У поясненнях відповідачем також були заявлені клопотання про витребування матеріалів спадкової справи, залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса ОСОБА_2, роз'яснення Товариству його процесуальних прав та обов'язків щодо сплати судового збору при зверненні останнього з мировою угодою та заявою про визнання Товариства відповідача банкрутом; витребування у Міністерства інфраструктури України відомостей про право власності щодо 316 вагонів, зазначених у письмовому доказі у справі № 643/14552/15-ц Московського районного суду м. Харкова.

Розглянувши дані клопотання суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з наступних підстав.

Що стосується клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса ОСОБА_2 та витребування спадкової справи, суд виходить з наступного.

За приписами ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Розглянувши заявлене у письмових поясненнях клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса ОСОБА_2, якою було відкрито спадкову справу № 44 від 16.12.2014р., суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки обставини, встановлені при розгляді спадкової справи, не стосуються предмету даного позову, а рішення у даній справі не вплине на права та обов'язки нотаріуса.

Щодо витребування відомостей про право власності щодо 316 вагонів, зазначених у письмовому доказі у справі № 643/14552/15-ц Московського районного суду м. Харкова, враховуючи те, що відповідно до ч.1 ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, суд дійшов висновку, що дані документи не стосується предмету позову у справі № 922/507/16, у зв'язку з чим клопотання відповідача в цій частині також є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Розглянувши клопотання відповідача про роз'яснення йому процесуальних прав та обов'язків щодо сплати судового збору при зверненні відповідача з заявою про затвердження мирової угоди та заявою про визнання Товариства відповідача банкрутом, суд зазначає, що нормами процесуального законодавства не передбачено обов'язку суду надавати роз'яснення стороні щодо порядку здійснення оплати судового збору за подання відповідних заяв до господарського суду. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права ознайомитись з Законом України "Про судовий збір", який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

25.03.2016р. до суду надійшла заява відповідача про затвердження мирової угоди, яка підписана лише з боку відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2016р. проти поданої відповідачем заяви про затвердження мирової угоди заперечував, зазначив про відсутність у позивача наміру укладати мирову угоду та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

18.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транстерміналсервіс-2000" (відповідач) було укладено Договір про надання овердрафту № 1896Ю (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу за поточним рахунком останнього овердрафт в межах ліміту овердрафту на умовах договору, а відповідач сплачувати заборгованість за овердрафтом, з врахуванням визначеного договором строку безперервного користування овердрафтом та терміну погашення овердрафту, сплачувати проценти за користування овердрафтом, комісії та інші платежі в розмірі та на умовах, обумовлених договором.

У р.1 договору сторони погодили, що ліміт овердрафту це максимально допустима сума коштів понад залишок власних коштів відповідача на поточному рахунку, у межах якої позивач може здійснювати платежі з поточного рахунку шляхом оплати розрахункових документів відповідача, та який може бути змінений позивачем самостійно в порядку, обумовленому цим договором. Ліміт овердрафту встановлюється у розмірі 74 472,00 грн. Термін погашення овердрафту сторони погодили до 17.09.2015р. включно. Проценти за користування овердрафтом встановлюються в розмірі 25% річних.

За умовами п. 4.1 договору відповідач зобов'язався здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом не пізніше останнього дня строку безперервного користування овердрафтом, але в будь-якому випадку не пізніше терміну погашення овердрафту.

Пунктом 4.2.1 договору сторони погодили, що проценти за користування овердрафтом нараховуються в валюті овердрафту за процентною ставкою, обумовленою Договором, щоденно на фактичну заборгованість позичальника за Овердрафтом на кінець відповідного дня, виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у місяці та календарна кількість днів у році.

Пеня розраховується щоденно, за кожний день прострочення сплати відповідного платежу (включаючи день виникнення простроченої заборгованості та день фактичного погашення простроченої заборгованості), в національній валюті України та має бути сплачена позичальником. Пеня розраховується, виходячи з умови тривалості року, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році, а також виходячи з фактичної кількості днів у місяці (п. 4.5.1 договору).

Оскільки відповідач в порушення умов договору зобов'язання щодо сплати суми основного боргу та відсотків у визначений договором термін не виконує, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін, суд встановив наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами ч.2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст.173 Господарського кодексу України та ст.509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором.

За приписами ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пунктом 1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу овердрафт в розмірі 71 583,15грн., що підтверджується меморіальним ордером № 258577876 від 09.02.2015р. та виписками по особовому рахунку відповідача, наявними у справі.

Відповідно до п.8.2 договору відповідач зобов'язався своєчасно, у відповідності до умов договору, виконувати свої зобов'язання, в тому числі погашати заборгованість за овердрафтом, сплачувати проценти за користування овердрафтом, комісії та здійснювати інші платежі, обумовлені договором.

Відповідач отриманий овердрафт в порядку та у термін, передбачений договором не повернув, у зв'язку з чим в нього перед позивачем утворилась заборгованості за кредитом станом на 16.01.2016р. у розмірі 71 583,15грн., 18 237,02грн. простроченої заборгованості за відсотками.

Позивач на адресу відповідача 16.01.2016р. направив вимогу про сплату заборгованості, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Факт наявності заборгованості відповідача на загальну суму 89 820,17грн. підтверджується належними доказами, наданими позивачем до матеріалів справи.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним 89 820,17грн. заборгованості по кредиту та відсоткам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені по простроченій заборгованості по кредиту в розмірі 35 385,44грн. та пені за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 4 684,65грн. суд встановив наступне.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.п. 9.1, 9.4 договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України. При невиконанні відповідачем будь-яких грошових зобов'язань за цим договором, останній зобов'язався сплатити позивачу пеню.

Оскільки відповідачем було порушено грошове зобов'язання, позивач нарахував відповідачу за період з 09.02.2015р. по 16.01.2016р. пеню в розмірі 40 070,09грн., яка складається з пені по простроченій основній сумі кредиту в розмірі 35 385,44грн. та пені по прострочених відсотках в розмірі 4 684,65грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені, що розрахований за неналежне виконання відповідачем умов договору. Даний розрахунок відповідає умовам договору та вимогам Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.11, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 179 Господарського кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстерміналсервіс-2000", (61044, м. Харків, пр. Московський, буд. 257, к. 10012) на користь Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10, р/р 3001 в ПАТ "Фідобанк", МФО 300175) - 71 583,15грн. заборгованості за кредитом, 18 237,02грн. заборгованості за відсотками, 35 385,44грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 4 684,65грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 1 948,34грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3