ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа № 914/249/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Західбудсервіс», с. Конопниця Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства «Ренесанс Стиль», с. Солонка Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 80 200, 39 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат

від відповідача: ОСОБА_2 представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Західбудсервіс» до Приватного підприємства «Ренесанс Стиль» про стягнення 115 065, 09 грн. Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.01.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.02.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 21.03.2016 р. продовжено строк вирішення спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15 днів.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях. Крім того, представником позивача було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 59 504, 00 грн. боргу, 16 054, 66 грн. пені, 1 399, 00 грн. 3% річних, 3 242, 73 грн. інфляційних втрат та судові витрати, в тому числі 4 700, 00 грн. на оплату адвокатських послуг.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях. Представником відповідача було подано клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення якості поставлених позивачем відповідачу товарів. Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для розяснення питань, що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Однак на думку представника позивача, з якою погоджується суд, предметом поставки, зокрема, згідно з видатковою накладною від 27.05.2015 р. № 4/2705, була труба ВГП Ду 820х10,0 з внутрішнім покриттям 200 мкм, та нанесенням АКП 3.5 мм загальною довжиною 33,26 м., тобто поставлено було товар з родовими ознаками, який було отримано відповідачем без будь-яких зауважень щодо якості. Зважаючи на відсутність будь-яких ідентифікуючих ознак вказаних труб, достовірно встановити обєкт для проведення товарознавчої експертизи, майже через рік після поставки, не вбачається за можливе, а подання вказаного клопотання представником відповідача є спробою, на думку суду, затягути термін розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Західбудсервіс» (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Приватного підприємства «Ренесанс Стиль» (надалі - відповідач) про стягнення 80 200, 39 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.03.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товарів № 1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, позивач зобовязується поставити, а відповідач прийняти і оплатити в порядку та на умовах зазначених цим договором: сталеву трубу діаметром 820 мм. ГОСТ 10706-76 товщиною стінки 10 мм тривалого зберігання на відкритому складському майданчику або бувшу у вжитку (з можливими слідами корозії та раковинами до 1 мм), із зовнішнім антикорозійним покриттям тип 3В товщ. 3,5 мм по ТУ У 27.2-1:2005 та внутрішнім епоксидним покриттям по ТУ У 27.2-33:2011 товщ. 200 мм в кількості 200 метрів погонних.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що загальна сума договору складає 880 000, 00 грн.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 договору, відповідач здійснює попередню оплату позивачу в розмірі 100 000, 00 грн. Повний розрахунок за виготовлену партію товару здійснюється перед завантаженням товару на автомобільний транспорт. На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними від 27.05.2015 р. № 3/2705 на суму 248 160, 00 грн. та № 4/2705 на суму 146 344, 00 грн. Таким чином, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 394 504, 00 грн.

Однак, поставлений позивачем товар був оплачений відповідачем частково в розмірі 335 000, 00 грн., у зв»язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 59 504, 00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 16 054, 66 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 242, 73 грн. та 3 % річних в розмірі 1 399, 00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що закупка товару згідно договору поставки товару від 03.03.2015 р. № 1 була здійснена відповідачем з метою реалізації договору на виконання робіт від 17.05.2015 р. № 15-214, укладеного між ЛМКП «Львівводоканал» та відповідачем по обєкту «Реконструкція водогону від н/ст. «Довга» Д1020 (район вул. Забава у м. Винники)».

Заборгованість в розмірі 59 54, 00 грн., яку просить стягнути позивач, не була оплачена відповідачем, у зв»язку з тим, що після поставки товару за видатковою накладною від 27.05.2015 р. № 4/2705, з»ясувалося, що позивач порушив умови договору, оскільки поставлений товар не відповідав якісним характеристикам, про що відповідач неодноразово повідомляв позивача.

02.06.2015 р. комісією у складі директора відповідача, інженера ВТВ ЛМКП «Львівводоканал» та інженера технагляду ПП «Опал-Захід» складено дефектний акт про невідповідність поставленого товару якісним характеристикам, а саме: за результатами зовнішнього огляду труби, що передається на зберігання комісією виявлено, що вона була у вжитку та містить сліди корозії та раковини до 5 мм, замість допустимих до 1 мм, що значно перевищує допустимі норми, а отже не відповідає якісним характеристикам, а тому не може бути використана підрядником для подальшого виконання робіт.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 03.03.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товарів № 1, відповідно до якого позивач зобовязується поставити, а відповідач прийняти і оплатити в порядку та на умовах зазначених цим договором: сталеву трубу діаметром 820 мм. ГОСТ 10706-76 товщиною стінки 10 мм тривалого зберігання на відкритому складському майданчику або бувшу у вжитку (з можливими слідами корозії та раковинами до 1 мм), із зовнішнім антикорозійним покриттям тип 3В товщ. 3, 5 мм по ТУ У 27.2-1:2005 та внутрішнім епоксидним покриттям по ТУ У 27.2-33:2011 товщ. 200 мм в кількості 200 метрів погонних.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що загальна сума договору складає 880 000, 00 грн.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 договору, відповідач здійснює попередню оплату позивачу в розмірі 100 000, 00 грн. Повний розрахунок за виготовлену партію товару здійснюється перед завантаженням товару на автомобільний транспорт. Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними від 27.05.2015 р. № 3/2705 на суму 248 160, 00 грн. та № 4/2705 на суму 146 344, 00 грн. Таким чином, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 394 504, 00 грн.

Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, повної оплати за поставлений йому товар не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 59 504, 00 грн. (частково не оплачено видаткову накладну від 27.05.2015 р. № 4/2705 на суму 146 344, 00 грн.)

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що поставлений позивачем товар не відповідав якісним характеристикам, про що відповідач неодноразово повідомляв позивача. Доказом того, що товар не відповідав якісним характеристикам є складений 02.06.2015 р. комісією у складі директора відповідача, інженера ВТВ ЛМКП «Львівводоканал» та інженера технагляду ПП «Опал-Захід» дефектний акт в якому зазначено, що за результатами зовнішнього огляду труби, що передається на зберігання комісією виявлено, що вона була у вжитку та містить сліди корозії та раковини до 5 мм, замість допустимих до 1 мм, що значно перевищує допустимі норми, а відтак труба не може бути використана підрядником для подальшого виконання робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Статтею 674 ЦК України передбачено, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції, одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Одержувач також зобов»язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двосторонннього акта представника виготовлювача (відправника).

Пунктом 20 вказаної Інструкції передбачено, що при неявці представника виготовлювача (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов»язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів-експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

Таким чином, у разі виявлення недоліків поставленого товару відповідач повинен був припинити прийом товару, повідомити позивача про невідповідність товару умовам договору та скласти двосторонній акт, проте вказаних дій відповідачем вчинено не було.

Статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Отже, враховуючи приписи вказаної статті відповідач, у випадку передання позивачем товару неналежної якості, мав право, зокрема, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару, проте доказів вчинення таких дій відповідач суду також не надав. Більше того, після отримання товару, відповідачем було додатково сплачено частину заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн. (платіжне доручення від 16.07.2015 р. № 1952).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 59 504, 00 грн. є обґрунтовані, підтвердженні матеріалами справи, а відтак підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 242, 73 грн. та 3 % річних в розмірі 1 399, 00 грн., суд вважає, що розраховані вони вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Приписами статтей 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 16 054, 66 грн. суд вважає, що розрахована вона з урахуванням п. 6 ст. 232 ГК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Частина п'ята статті 49 ГПК відносить до числа судових витрат суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката.

22.01.2016 р. позивачем були оплачені адвокатські послуги в розмірі 4 700, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6090.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи.

Зважаючи на ступінь складності справи, виходячи із розміру позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат позивача на послуги адвоката необхідно обмежити до розміру в 4 % задоволених позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягають витрати на оплату адвокатських послуг в сумі 3 242, 73 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру, заявленого позивачем в заяві про зменшення позовних вимог та задоволеного судом.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ренесанс Стиль» (81131, с. Солонка Пустомитівського району Львівської області, вул. Івасюка, 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Західбудсервіс» (81111, с. Конопниця Пустомитівського району Львівської області, вул. Шептицького, 22, ) суму у розмірі 84 786, 40 грн. з них:

- 59 504, 00 грн. основної заборгованості;

- 1 399, 00 грн. 3 % річних;

- 3 242, 73 грн. інфляційні втрати;

- 16 054, 66 грн. пені;

- 3 208, 01 грн. адвокатських послуг;

- 1 378, 00 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 18.04.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.