КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Справа№ 910/27385/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Худенко Т.С. довіреність № 11/01/2016 від 11.01.16

від відповідача: Телицька В.А. довіреність № 225-КМГ-785 від 14.03.16

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року

у справі № 910/27385/15 (головуючий суддя Головатюк Л.Д., судді Карабань Я.А., Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ"

до Київської міської ради

про визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСГ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської ради, в якій просить суд визнати недійсним та скасувати п. 643 до рішення Київської міської ради №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 ПК України" від 28.02.2013 р. (а.с. 5-14).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що одностороннє рішення відповідача про зміну розміру орендної плати є незаконним, оскільки суперечить умовам договору оренди земельної ділянки б/н від 18.09.2002 та вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст 21, 23 Закону України "Про оренду землі", ст.188 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/27385/15 від 23 лютого 2016 року, в задоволенні позову ТОВ "КСГ" відмовлено (а.с. 110-118).

03 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КСГ", звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі №910/27385/15, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, відповідно до якого визнати недійсним та скасувати п. №643 додатку до рішення Київської міської ради від 28.02.2013 року №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України (XI сесіїVI скликання).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/27385/15 від 23 лютого 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Коротун О.М.

17 березня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі №910/27385/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Коротун О.М., справу призначено до розгляду на 29 березня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28 березня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М. на участі у тренінгу, для розгляду справи №910/27385/15, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28 березня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі №910/27385/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

24 березня 2016 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

29 березня 2016 року від ТОВ "КСГ" надійшло клопотання №б/н від 28 березня 2016 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року, задоволено клопотання ТОВ "КСГ", розгляд справи №910/27385/15 відкладено на 19 квітня 2016 року.

У судовому засідання 19 квітня 2016 року представник ТОВ "КСГ" надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі №910/27385/15 та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 19 квітня 2016 року представник Київської міської ради надав суду пояснення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

19 вересня 2002 року між Київською міською радою (далі - відповідач, орендодавець) та ТОВ "КСГ" (далі - позивач, орендар) був укладений Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір). Зазначений договір був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 15.09.2003 р. за №78-6-00111 (а.с. 38-39).

Згідно пункту 1.1. Договору оренди орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 29.11.2001 р. за №136/1570 передає, а орендар приймає в оренду на 24 роки земельну ділянку, місце розташування якої в парку культури та відпочинку "Наталка" (житловий масив "Оболонь") у Оболонському районі міста Києва розміром 3,8460 га для будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування гольф-центру у межах, які перенесені у натурі (на місцевості) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору оренди, за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовому розмірі незалежно від результатів своєї діяльності.

Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі півтора відсотка від грошової оцінки (п. 2.2 Договору оренди).

Відповідно до п. 2.3. Договору оренди, розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін (шляхом внесення змін до цього договору), за винятком випадку, передбаченого пунктом 5 цього договору. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал та розглядаються відповідно до законодавства. Відсутність відповіді на таку пропозицію не означає погодження такої пропозиції.

28 лютого 2013 року Київською міською радою прийнято рішення №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України" (а.с. 36-37).

Зазначеним рішенням, з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України, Київська міська рада вирішила внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно із додатком до цього рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Також, вказаним рішення було зобов'язано орендарів земельних ділянок, зазначених у додатку до цього рішення, забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

У додатку до рішення №89/9146 Київської міської ради від 28.02.2013 р. наведено перелік договорів оренди земельних ділянок, розмір річної плати яких менший від мінімального, встановленого ст. 288 Податкового кодексу України. Під порядковим номером 643 у вказаному переліку зазначена земельна ділянка, що є об'єктом оренди за Договором між позивачем та відповідачем.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав про те, що рішення №89/9146 Київської міської ради від 28.02.2013 р. в частині, яка стосується Договору, укладеного між відповідачем та позивачем, ухвалене всупереч вимог діючого законодавства та порушує права і охоронювані законом інтереси позивача.

Проте вказані доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 розділу ХІХ. Прикінцевих і перехідних положень Податкового кодексу України цей Кодекс набив чинності з 1 січня 2011 року, а відповідно до ст. 2 зазначеного розділу, визначено таким, що втратив чинність Закон України "Про плату за землю".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" №2756-VI від 02.12.2010 р., який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" внесені зміни, відповідно яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом статті 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України "Про оренду землі".

За ч. 2 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до п.п. 14.1.147. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пунктів 288.1, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Водночас, підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, річна сума орендної плати за землю за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за 3 відсотки.

Аналіз наведених правових норм вказує, що хоча розмір орендної плати й зазначається у договорі оренди, однак, є нормативно врегульованою величиною із визначенням мінімальної та максимальної меж.

За правилами пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Тому, у зв'язку зі зміною ставки орендної плати із набранням законної сили Податковим кодексом України розмір орендної плати не може бути меншим 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до мінімальних обмежень, визначених у підпункті 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що, у свою чергу, є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору оренди, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі № 3-53гс12.

Відповідно до п. 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Відтак, правовою підставою укладення таких договорів, в силу положень статті 124 Земельного кодексу України, є відповідне рішення Київської міської ради.

Відповідно до статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України "Про оренду землі" ініціативою вносити зміни в договори оренди землі наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності. При цьому, визначається, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

При цьому статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Оскільки вказаний Договір оренди земельної ділянки було укладено на підставі рішення Київської міської ради, отже зміни до нього також вносяться рішенням Київської міської ради, отже оспорюване рішення прийнято уповноваженою особою, в межах наданої компетенції відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельного кодексу України.

Сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6 ЦК України).

Відповідно до статей 759, 762 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Орендна плата за землю визначена у частині 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами статей 651, 652 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

При цьому, відповідно до пункту 5 Договору оренди - орендодавець має право в односторонньому порядку (шляхом надсилання орендареві повідомлення через податкові органи або через інший уповноважений орган) збільшити розмір орендної плати у випадку коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного вказаною нормою зазначеного Кодексу. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 632 ЦК Кодексу передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015, у справі № 922/3871/14|3-481гс15.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 р. у справі № 3-481гс15.

Як вже було зазначено, починаючи з 01 січня 2011 року порядок оподаткування земельних ділянок та адміністрування земельного податку і орендної плати за землю визначається розділом XIII Податкового кодексу України "Плата за землю".

Таким чином, рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" прийняте на підставі та у спосіб та в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування".

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При зверненні до господарського суду з вимогою про визнання недійсним того чи іншого акта позивач повинен вказати чим саме даний акт порушує його законні права чи інтереси.

Враховуючи те, що оскаржене рішення прийнято Київською міською радою в межах наданої компетенції відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про оренду землі", колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутні підстави для одностороннього збільшення розміру орендної плати згідно умов договору оренди, а положення податкового кодексу не можуть бути застосовані до договорів, які діяли до набрання ним законної сили спростовуються наступним.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. При цьому положення ч. 1 ст. 58 Конституції, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується лише людини і громадянина (фізичної особи). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.06.2011 р. у справі № 3-57гс11.

Крім того, відповідно до ст. 5 зазначеного розділу, органам місцевого самоврядування забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Отже оскільки станом на момент прийняття Київською міською радою рішення № 89/9146 від 28.02.2013 р. набрав чинності Податковий кодекс, а Закон України "Про плату за землю" втратив чинність, з 1 січня 2011 року (згідно з Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI), Київська міська рада приймаючи вказане рішення з метою приведення розміру річної орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства (ст. 288 Податкового кодексу України) діяла у межах своєї компетенції, а доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Решта доводів скаржника, викладені у апеляційній скарзі зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи, натомість обґрунтованих доводів про порушення судом норм процесуального права та матеріального права скаржником суду апеляційної інстанції не наведено.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі № 910/27385/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" на рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/27385/15 від 23 лютого 2016 року задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі № 910/27385/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі № 910/27385/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/27385/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова